КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/3848/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Солом'янської районна в м. Києві державна адміністрація про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

В С Т А Н О В И В :

27 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути із ОСОБА_1 на своє утримання аліменти в розмірі 1/3 частки всіх його доходів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є її сином від шлюбу з ОСОБА_3, є повнолітнім, працездатним, працює викладачем, регулярно отримує заробітну плату, а отже, може надавати їй матеріальну допомогу.

Позивач стверджує, що вона є особою похилого віку, отримує пенсію в розмірі 1 600 грн., а тому потребує допомоги з боку сина, оскільки наявних коштів на забезпечення власних потреб не вистачає.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь непрацездатної матері ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1/8 частки сукупних доходів щомісячно, починаючи з 27 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, а позивач має можливість її надавати, хоч і не в такому розмірі, про який просить позивач.

З огляду на майновий стан відповідача, наявність на його утриманні батька, а також наявність у позивача ще однієї дитини - дочки ОСОБА_4, яка також має обов'язок з утримання матері суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання його непрацездатної матері в розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року змінити в частині визначення розміру аліментів та призначити аліменти в розмірі, який не перевищує ? частини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць і скасувати рішення в частині стягнення із нього судового збору.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 11 )

ОСОБА_2 отримує пенсію в розмірі 1 617,30 грн. ( а.с. 12 ).

Крім того, позивач вимушена продовжувати працювати, отримуючи заробітну плату близько 2 500 ( від 2 148,88 - 2 529,23 ) грн., щомісяця ( а.с. 4 зв. ).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного закладу «Консультативно-діагностичний центр» №485 від 16 лютого 2018 року ОСОБА_2 має ряд захворювань ( а.с. 49 ).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи ( а.с. 40 ), має постійну роботу та регулярний заробіток, чого не заперечує.

З довідки старости Іванковецького старостинського округу ( м. Дунаївці Хмельницької області ) вбачається, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його батько - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 37).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №27942117 від 10 листопада 2010 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 по 1/3 частки, кожний ( а.с. 28 ).

Таким чином, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, вірно зазначив, що позивач є особою пенсійного віку, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто є непрацездатною особою у відповідності до положень ст.ст. 1, 26 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, з точки зору другої інстанції, судом обґрунтовано визначено розмір аліментів з врахуванням майнового стану відповідача, наявності на його утриманні батька.

За таких обставин, суд першої інстанції, в названій частині, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 1, 26 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 202, 205 СК України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення в частині стягнення аліментів.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 202, 204 СК України, ст. 69 ЦК України, з точки зору суду апеляційної інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги в названій частині.

Доводи апелянта про те, що рішенням Солом'янського районного суду в м. Києві від 26 травня 2016 року між власниками було встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та те, що це рішення не виконується позивачем і, як наслідок, ОСОБА_1 змушений орендувати іншу квартиру в м. Києві, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновків місцевого суду щодо розміру аліментів, оскільки вказане рішення набрало законної сили та має виконуватися.

Крім цього, ОСОБА_1, в разі необхідності, не позбавлений можливості його виконати в примусову порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім іншого, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 витрачає в середньому 5 000 грн. на оренду квартири не підтверджується жодним належним та допустимим доказом по справі.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що позивач визнав позов частково та готовий сплачувати аліменти в розмірі, який не перевищує ? частини розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб ( 343,25 грн. ) на місяць, ОСОБА_2 в іншому судовому процесі просить обмежити його цивільну дієздатність та призначити її піклувальником стосовно ОСОБА_1, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та скасування оскаржуваного рішення в даній частині.

Доводи відзивів ОСОБА_2 ( а.с. 102-104 ), зокрема, про те, що мінімальна пенсія не дає їй можливості отримувати гідне та необхідне лікування, повнолітні діти зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, при визначенні розміру аліментів слід врахувати майновий стан платника, відповідач є дієздатною, працездатною особою, судом вірно визначений розмір аліментів, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, спростовують доводи апеляційної скарги в названій частині.

При цьому, допущена у мотивувальній частині рішення описка щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, на переконання апеляційного суду, не спростовує законність та обґрунтованість ухваленого рішення у цій частині та може бути виправлена місцевим судом у відповідності до положень ст. 269 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в частині стягнення аліментів, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

При цьому, з точки зору другої інстанції, місцевим судом вірно встановлено, що відповідач по справі є інвалідом 2 групи, однак при стягненні судового збору з відповідача на користь держави, місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь держави, місцевий суд, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на переконання апеляційного суду, в цій частині, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині стягнення судових витрат у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в частині стягнення судового збору, скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Ю.О. Матвієнко

О.І. Сліпченко