ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1205/18 Справа № 214/8979/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Щеняєва І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2016 року постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області закрито кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК України відносно нього, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Закриттю кримінального провадження передувало кримінальне переслідування протягом 10 років та 3 місяців, з яких 1 рік та 19 днів він перебував під вартою. З часу порушення кримінальної справи до закриття кримінального провадження до нього безпідставно застосовувались засоби кримінально-процесуального примусу у вигляді обшуку житла та службового приміщення, накладення арешту на майно, затримання, застосування запобіжних заходів, що призвело до моральних страждань, зумовлених порушенням нормальних життєвих зв'язків, приниженням ділової репутації позивача, який є адвокатом. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визначити йому грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 2450000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України та стягнути з Державного бюджету України на його користь 2450000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1, термін перебування під вартою, а саме за період з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року (а.с. 1-14, 66-80 т.1).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 396800,00 грн. Вирішено також зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 термін перебування під вартою з 29.03.2006 року по 16.04.2007 року (а.с. 201-208 т.1).

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині розміру моральної шкоди шляхом зменшення (а.с. 212-216 т.1). В іншій частині рішення місцевого суду не оскаржується.

ОСОБА_1 також звернувся з апеляційної скаргою, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначає про неправильне визначення місцевим судом розміру моральної шкоди, просить задовольнити позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у повному обсязі. (а.с. 225-230 т.1).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомлення про вручення судових повісток прокуратурі та Державній казначейській службі України, які долучені до матеріалів справи. ОСОБА_1 подано до апеляційного суду письмову заяву, в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, подану ним апеляційну скаргу задовольнити (а.с. 231 т.1).

Клопотання ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі не є обґрунтованим, належних доказів щодо причин неявки представника апеляційному суду не представлено; крім того, вказаний відповідач є юридичною особою, доказів щодо неможливості направлення для участі у судовому засідання іншого свого представника не надав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2006 року дозволено проведення обшуку у приміщенні, яке займає ОСОБА_1 та використовує для ведення своєї адвокатської діяльності - в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 133-133 зв. т.1).

21 березня 2006 року слідчим СУ Криворізького ГУ УМВС України у Дніпропетровській області на підставі зазначеної вище постанови суду від 17.03.2006 року, за участю ОСОБА_1 та понятих, проведено обшук в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.134-134 зв. т.1).

Також постановою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.03.2006 року дозволено провести обшук житла - квартири АДРЕСА_1, за місцем мешкання ОСОБА_1 (а.с. 137-137 зв. т.1).

20 березня 2006 року проведено обшук квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією протоколу обшуку від 21.03.2006 року (а.с. 136-136 зв. т.1).

Згідно копії протоколу затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 29 березня 2006 року, ОСОБА_1 був затриманий, у зв'язку з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене у великих розмірах (а.с. 100 т.1). Цього ж дня було проведено особистий обшук ОСОБА_1, що підтверджується копією протоколу обшуку особи від 29.03.2006 року (а.с. 101 т.1).

30 березня 2006 року постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про порушення кримінальної справи, прийняття його до провадження та об'єднання кримінальних справ, - відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за фактом заволодіння шляхом обману чужим майном громадян, скоєного повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі (а.с.99-99 зв. т.1).

Постановою Довгинцівського районного суд м. Кривого Рогу від 31.03.2006 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 102-102 зв. т.1).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2006 року ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.103 т.1).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25.05.2006 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 до 14.06.2006 року (а.с. 111 т.1).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.06.2006 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 14.07.2006 року (а.с. 116 т.1).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.07.2006 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 до 14.08.2006 року (а.с.119-121 т.1).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.08.2006 року притягнуто ОСОБА_1 в якості обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. ч. 2, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України (а.с. 122-128 т.1).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.08.2006 року про накладення арешт на майно, на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_1 накладено арешт (а.с. 130 т.1).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.04.2007 року відносно ОСОБА_1 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на заставу (а.с. 142 - 143 т.1).

Постановою Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу від 13.11.2007 року дозволено проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1, у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 138 т.1).

14 листопада 2007 року на підставі зазначеної вище постанови від 13.11.2007 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1, що підтверджується копією протоколу обшуку від 14.11.2007 року (а.с. 140 т.1).

Згідно з протоколом затримання від 23.11.2007 року, складеного старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_1 було затримано 23 листопада 2007 року (а.с. 175 - 176 т.1), та проведено особистий обшук затриманого (а.с. 177 - 178 т.1).

Постановою Центрально-Міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.11.2007 року строк затримання підозрюваного ОСОБА_1 продовжено до 10 діб (а.с.179-180).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3, які належать ОСОБА_1 (а.с. 181 т.1).

Також, згідно копії постанови старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.05.2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 (а.с.182 т.1).

Згідно копії постанови старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2012 року було дозволено проведення виїмки документів в приміщенні юридичної консультації Довгинцівського району м. Кривого Рогу, розташованої по вул. Л. Бородича, 4/31 у м. Кривому Розі, а саме виїмки оригіналів документів, які містять почерк і підпис ОСОБА_1 (а.с. 183 т.1).

01 лютого 2012 року на підставі вказаної вище постанови від 01.02.2012 року старшим слідчим прокуратури м. Кривого Рогу було проведено виїмку документів ОСОБА_1, а саме особові рахунки за 2002, 2003, 2004 рр. (а.с.184-185 т.1).

Постановою старшого слідчого прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2012 року у кримінальній справі №58129303 накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.186 т.1).

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.03.2013 року відносно підсудного ОСОБА_1 змінено запобіжний захід із застави на підписку про невиїзд (а.с. 139-139 зв. т.1).

Також встановлено, що згідно довідки слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 27.01.2015 року, зокрема, кримінальна справа відносно ОСОБА_1 прийнята до провадження слідчим Шамрай Д.А. і внесена до ЄДРДР за №0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України (а.с.17 т.1).

29 грудня 2014 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с.18-20 т.1).

Постановою першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 від 20.04.2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження №000895 від 29.12.2014 року скасовано та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування (а.с. 81-81 зв. т.1).

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.05.2016 року кримінальне провадження №0000895 від 08.10.2014 року відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.3 ст.27 ч.2 ст.190, ч.2 та 3 ст.358 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю складу злочину (а.с. 83-87 т.1)

Також було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 23.02.1990 року було укладено шлюб, про що Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу зроблено відповідний актовий запис №80, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 193 т.1).

Позивач ОСОБА_1 має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.193 т.1).

Статтею 2 Конституції України як Основного Закону України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Положеннями статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного вище Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду, а також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У частинах 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкода, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» вказано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 вказаного Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Необхідно звернути увагу, що відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що відшкодування, відповідно до закону, шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Встановлено, що внаслідок безпідставного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності він незаконно знаходився під слідством протягом 122 місяців, в період з 29.03.2006 року (дата затримання позивача) до 30.05.2016 року (остаточна постанова про закриття кримінального провадження), фактично втративши більше 10 років спокійного повноцінного життя.

Місцевим судом помилково встановлено перебування позивача під слідством протягом 124 місяці, тоді як правильною є тривалість 122 місяці, що, однак, не спростовує правильність висновку місцевого суду про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Правильно встановлено, що в період з 31.03.2006 року по 16.04.2007 року до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а в подальшому з 16.04.2007 року звільнено під заставу, а з 27.03.2012 року змінено запобіжний захід на підписку про невиїзд.

Також, за період здійснення кримінального провадження, відносно позивача проводились особисті обшуки, а також обшуки його місця проживання та місця роботи, виїмки особистих речей. Було також накладено арешти на нерухоме майно - житлові квартири, що належали ОСОБА_1, які знаходились у м. Кривому Розі, а в подальшому було накладено арешт на все майно позивача.

Понад десять років позивач перебував під слідством, не мав можливості виїхати за межі України, був позбавлений права вільно пересуватись, протягом значного часу був обмежений у можливості займатися професійною діяльністю, бачитися з сім'єю, що руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв'язків.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд, врахувавши характер та ступінь душевних переживань позивача, які були викликані свавільним нехтуванням його правами, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, - дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 396800,00 грн.

Суд першої інстанції із врахуванням Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року дійшов обгрунтованого та правильного висновку про необхідність розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати (3200,0 грн. на місяць) на день ухвалення рішення від 18.05.2017 року .

Такий висновок викладений також у правовій позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, в якому зазначено, що відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Враховуючи викладене вище, колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області про те, що мінімальна заробітна плата у сумі 3200,0 грн. не застосовується як розрахункова велична для визначення розміру відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки зазначена норма стосується випадків обчислення окладів, заробітної плати та інших виплат, пов'язаних з оплатою праці.

Доводи позивача про те, що місцевим судом стягнута моральна шкода у недостатньому розмірі - не знайшли свого підтвердження; будь-які докази на доведення своєї позиції позивачем суду апеляційної інстанції не представлені, клопотання про їх витребування не заявлені. За 122 місяці перебування під слідством на користь позивача обгрунтовано присуджено моральну шкоду у необхідній та достатній сумі 396800,0 грн., що є більшою від мінімального розміру компенсації (122 міс. х 3200,0 грн. = 390400,0 грн.).

Наведені в апеляційних скаргах доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці в частині визначення місцевим судом розміру моральної шкоди.

Колегія наголошує, що, згідно доводів кожної з апеляційних скарг, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року оскаржується лише в частині розміру присудженої на користь позивача моральної шкоди, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в іншій частині рішення місцевого суду не переглядає.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ст. 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді