ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7578/18 Номер провадження 22-ц/814/671/18Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Триголова В.М.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

секретар: Ряднина І.В.,

з участю адвоката Бови Є.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства "Електромотор-побут" Приватного акціонерного товариства "Електромотор", третя особа. яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, про визнання права власності на кімнату в гуртожитку за набувальною давністю

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ДП "Електромотор-побут" ПАТ "Електромотор" про визнання права власності на кімнату в гуртожитку за набувальною давністю. Посилалась на те, що вона з 29 листопада 1985 року проживає у вказаній кімнаті на підставі розпорядження № 5 від 29 листопада 1985 року, виданого ДП Полтавський електромеханічний завод «Електромотор». Дана кімната була їй надана, у зв»язку із прийняттям на посаду як молодого спеціаліста на зазначеному підприємстві. 11 травня 1994 року Фондом державного майна України засновано підприємство ВАТ «Електромотор». Планом приватизації підприємства було визначено порядок передачі об»єктів соціально культурного та побутового значення з балансу державного підприємства на баланс органів місцевого самоврядування. Але з невідомих причин вказаний гуртожиток був переданий у 1998 році ДП «Електромотор-побут» ААТ «Електромотор». Тобто в порушення вимог чинного законодавства щодо приватизації майна, гуртожиток не був переданий належним чином до комунальної власності міста Полтави. Фактично до цього часу з 1998 року вона втратила можливість отримання виділеної їй кімнати у власність, адже не відбулося передачі гуртожитку із державної у комунальну власність міста Полтави. Право на приватизацію займаної кімнати громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п»яти років). Але таким правом вона не має можливості скористатися, так як процес передачі не відбувся. Оскільки приватизувати кімнату вона не може, так як гуртожиток не переданий до комунальної власності міста, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки тривало, добросовісно, безперервно та відкрито володіла майном як своїм власним. Прохала позов задовольнити у повному обсязі.

У позові ОСОБА_3 просила визнати право власності на кімнату (житлову секцію) під номкром 614 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, яка складається із коридору (1), площею 1,9 кв.м, кімнати (2), площею 11,6 кв.м, санвузлу (3), площею 3,8 кв.м, загальною площею 17,3 кв.м, за ОСОБА_3 за набувальною давністю.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства "Електромотор-побут" Приватного акціонерного товариства "Електромотор", третя особа. яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, про визнання права власності на кімнату в гуртожитку за набувальною давністю - відмовлено.

З рішенням не погодилась позивач ОСОБА_3, яка, посилаючись на необґрунтованість рішення місцевого суду, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що вона є добросовісним набувачем кімнати у гуртожитку, оскільки отримала її правомірно, як працівник ДП Полтавський електромеханічний завод «Електромотор». Але новий балансоутримувач гуртожитку ДП «Електромотор-побут» не вчинив дій щодо передачі майна у комунальну власність міста для подальшої приватизації.

Вказує, що дізналася про те, що гуртожиток перебуває у державній власності дізналася не з часу вселення в нього, а у 2018 році з моменту отримання витягу з єдиного реєстру об'єктів державної власності.

Також, зауважує, що судом першої інстанції не надано правову оцінку тому факту, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Згідно пояснень представника третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області слідує, що власник майна втратив до нього інтерес та не заперечує можливості визнати за позивачем право власності за набувальною давністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 на підставі розпорядження № 5 від 29 листопада 1985 року вселена у гуртожиток АДРЕСА_1 з 29 листопада 1985 року (а.с.12).

На час вселення ОСОБА_3 працювала на посаді обмотувальниці Полтавського електромеханічного заводу «Елестромотор» (а.с.12).

З довідки виданої ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор» від 14.09.2018 року за вих. № 280 вбачається, що:

ордер чи його дублікат видати ОСОБА_3 не представляється можливим, у зв»язку із незбереженням в архівах книг обліку таких ордерів, у зв»язку із реорганізацією підприємства;

будівля гуртожитку була побудована згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 14 лютого 1973 року № 98, яким було надано дозвіл ДП електромеханічному заводу «Електромотор» на будівництво дев'ятиповерхового гуртожитку по АДРЕСА_1;

ДП Полтавський механічний завод «Електромотор» було перетворено у відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна № 30-АТ від 11.05.1994 року та перейменовано в ПАТ «Електромотор» на виконання вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» та згідно протоколу зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» № 34 від 28.11.2017 року, останнє перейменовано в ПАТ «Електромотор»;

01.11.1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток в АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним актом;

згідно наказу ВАТ «Електромотор» від 04.11.1998 року № 64 було створено орган по приватизації житлового фонду на ДП «Електромотор-побут», однак за відсутності на той час визначеної законодавством процедури приватизації кімнат у гуртожитку, даним органом приватизації не було здійснено жодної дії щодо приватизації кімнат в гуртожитку, приватизаційні документи мешканцям не видавалися;

згідно витягу з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна (13.06.2014 р. № 13/373) будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до державної власності. Правоустановлюючі документи на будівлю гуртожитку знаходяться у Регіональному відділенні фонду державного майна України по Полтавській області;

рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по АДРЕСА_1 на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу);

згідно договору про делегування функцій власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, уповноваженій особі ДП «Електромотор-побут» власником було делеговано повноваження по управлінню будівлею гуртожитку.

Також повідомлено, що видати приватизаційний документ на займану кімнату ДП «Електромотор-побут» ПрАТ «Електромотор» не має можливості, приватизувати кімнату можна лише в порядку, передбаченому ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а.с.11).

Обставини зазначені у вказаній довідці підтверджуються рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154, яким надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по АДРЕСА_1 на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу) (а.с.13), договором про делегування функцій (повноважень) власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, з якого слідує, що власником (Регіональним відділенням Фонду державного майна України) було делеговано повноваження по управлінню будівлею гуртожитку уповноваженій особі ДП «Електромотор-побут» (а.с.13), а також витягом з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна наданого до листа ФДМУ від 13.06.2014 р. № 13/373, відповідно до якого гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до державної власності (а.с.14).

Частиною 1 статті 127, ст. ст. 128, 129 Житлового кодексу УРСР передбачено, що для проживання робітників, службовців, а також інших громадян у період роботи можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної громадської або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Ураховуючи, що підставою заявлених позовних вимог про визнання права власності на кімнату була набувальна давність, а позивачка отримала кімнату у користування у зв»язку із перебуванням у трудових відносинах із підприємством, тобто знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вона не є добросовісним набувачем, підстав, з якими закон пов»язує визнання права власності в порядку ст.344 ЦК України немає.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки позивач з часу вселення була обізнана, що гуртожиток перебуває у державній власності, безтитульність володіння не доведена. Позивачу відомо про власника кімнати у гуртожитку, що підтверджується наданим ним же витягом з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна наданого до листа ФДМУ від 13.06.2014 р. № 13/373, договором про делегування функцій (повноважень) власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, з якого слідує, що власником (Регіональним відділенням Фонду державного майна України).

Посилання ОСОБА_3 на пояснення відповідача та третьої особи також на увагу не заслуговують, оскільки відсутність заперечень з боку ДП «Електромотор-побут» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області не можуть бути безумовною підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю.

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.М. Триголов

СУДДІ Т.В. Одринська

О.О. Панченко