Провадження № 2/234/783/18
26 лютого 2018 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Данелюк О.М., при секретарі Аксеніної В.М., за участі позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності,
06.12.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 03.09.1991р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 27.01.2015 року шлюб між ними було розірвано. За час сумісного життя за спільні кошти 20.03.2000 року було придбано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Всі правоустановчі документи були оформлені на ім'я колишнього чоловіка, тобто відповідачу по справі. На теперішній час вони не проживають разом. Просить визнати дану квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею та відповідачем право власності по 1/2 частки даної квартири.
Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України (далі за текстом ЦК України).
Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак.
Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна.
Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1991 року по 27.01.2015 року.
Тобто судом встановлено, що спільне життя сторін тривало з 03.09.1991 року та по 2013 року, але фактично сторони не проживали разом як чоловік та жінка. 27.01.2015 року шлюб офіційно було розірвано.
Під час шлюбу сторони придбали майно, та після припинення спільного життя не знайшли згоди на добровільний поділ цього майна, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, оформлену на ім'я відповідача ОСОБА_2, про що сторони не заперечували у суді.
Позивачка просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, придбану ОСОБА_2 у період спільного життя з позивачкою.
Суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню й необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Позивачка також просила суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири.
Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірної частки квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за нею на частку вказаного майна, позивачка довела повністю. Й суд вважає за доцільне визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивачки та відповідача, та визнати за кожним із них право власно вище вказану квартиру.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.3, 60, 61, 65, 68 ч.1 Сімейного Кодексу України, ст.ст.356, 368 ч.3 Цивільного Кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності - задовольнити у повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частки у квартирі АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Краматорського
міського суду: О.М. Данелюк