ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просив визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено (а.с.157-161).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.164-165).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради від 18.04.2003 № 236, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, що у м. Дніпро (а.с. 4).

Згідно до довідки про склад сім'ї, у вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_3 - син та позивач - власник (а.с. 5, 7).

Згідно з актом від 10 грудня 2017 року, складеним сусідами, ОСОБА_3 за адресою: квартира АДРЕСА_5 з серпня 2014 року не проживає, його особистих речей у квартирі немає (а.с. 10).

Відповідно до актів про проживання, складених іншими сусідами, ОСОБА_3, проживав за адресою: АДРЕСА_6 з серпня 1998 року по 25 січня 2016 року (а.с. 75-77).

Вказані акти за своєю суттю протирічать один одному та визнаються судом неналежними доказами, оскільки особисті дані осіб, які підписали ці акти, судом не встановлювалися та їх не було попереджено про кримінальну відповідальність за надання неправдивої інформації, а тому їх письмові пояснення, як свідків, не приймаються судом до уваги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із поважності причини непроживання відповідача за адресою місця реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Матеріалами справи підтверджено, що 27 листопада 2015 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відомості за фактом вчинення злочину внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004342. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною покидати своє місце проживання в АДРЕСА_7 з 17.00 години до 07.00 наступного дня, по сьогоднішній день запобіжний захід не змінено та не скасовано (а.с. 104).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позбавлення відповідача права користування квартирою 500, що розташована у будинку 12 по проспекту Героїв у місті Дніпрі є крайньою мірою впливу та має бути повністю виправдано, тобто необхідність такої міри має буди повністю доведена неспростовними доказами та фактами. При цьому, в матеріалах справи містяться докази, які суперечать один одному, зокрема в частині визначення часу непроживання відповідача за адресою своєї реєстрації, у зв'язку з чим оцінюються судом критично.

Доводи апеляційної скарги, що ні діючий КПК України, ні слідчий, ні слідчий суддя не мають права нав'язувати підозрюваному місце відбування домашнього арешту (житло), оскільки підозрюваний є вільним в виборі місця проживання, колегія суддів відхиляє.

В матеріалах справи є клопотання захисника відповідача адвоката Федосєєва Є.О. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про заміну запобіжного заходу від 21.01.2016 р., відповідно до якого заявник просив змінити відповідачу місце фактичного перебування під домашнім арештом з адреси: АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4, оскільки останнє є фактичним місцем проживання відповідача та більше йому підходить для закінчення школи та вступу до вищого навчального закладу(а.с.102-103), однак подане клопотання не може бути розцінене, як власний вибір відповідача щодо зміни місця свого проживання, оскільки останній був неповнолітнім та не мав повної дієздатності, а отже таке клопотання могло бути ініційоване батьками або одним з батьків відповідача самостійно. Крім того, перебування під домашнім арештом має низку негативних наслідків для відповідача, наявність яких також могло вплинути на вибір місця проживання, за відсутності волі на це останнього.

Наданий до апеляційної скарги акт обстеження матеріально-побутових умов учня від 15.11.2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, апелянт не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з поважних причин.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: