ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/690/18 Справа № 182/3018/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Чубіна А.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року, яка постановлена суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року задоволена частково заява ОСОБА_1про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Накладено арешт на нежитлову будівлю складу електрообладнання (інв. № 000752), загальною площею 2300,2 кв.м, що знаходитсья за адресою: Дніпропетровська області, м. Нікополь, вул. Трубників, будинок 56, загальною вартістю 158 473 грн., що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 001/14/10К, виданого 11 лютого 2002 року.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, посилаючись на безпідставність її задоволення. Ухвала суду першої інстанції не вмотивована та в ній не наведено в чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а заходи забезпечення позову не співмірні із заявленими позовними вимогами. Крім того, задоволення заяви позивача обмежує можливість господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Носову В.І., яка у повному обсязі підтримала вимоги апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, а також 20.10.2016 подав заяву

про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1, зазначив, що реалізація майнових активів відповідачем може призвести до неможливості в подальшому виконання судового рішення, заявленого ним позову про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 30577 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 136 181,04 грн., компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки - 15272,64 грн., індексації заробітної плати в розмірі 16754,28 грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати - 195025,96 грн., моральної шкоди -10 000 грн., тому просив суд накласти арешт на майно, грошові кошти, що належать відповідачу та заборонити вчиняти дії передачі власного майна у користування, оренду, зберігання, заставу.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позовні вимоги мають майновий характер то доцільно накласти арешт на майно відповідача, а саме: на будівлю складу електрообладнання (інв. № 000752), загальною площею 2300.2 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 56 загальною вартістю 158 473 грн.

При цьому, суд дійшов висновку, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» і знаходяться у нього або інших осіб, заборони вчиняти дії передачі власного майна в оренду, користування, управління, зберігання, заставу, може потягти за собою фактичне блокування господарської діяльності відповідача, втручання в його господарську діяльність, невиплату заробітної плати, несвоєчасне перерахування податків, тому відмовив у задоволенні заяви позивача у цій частині.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз'яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Предметом спору є вимоги майнового характеру, при цьому на момент розгляду заяви про забезпечення позову судом було встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить будівля складу електрообладнання (інв. № 000752), загальною вартістю 158 473 грн.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, накладаючи арешт на належну відповідачу нежитлову будівлю складу електрообладнання не в повній мірі з'ясував обсяг позовних вимог та дані про особу відповідача, оскільки застосував не співмірні заходи забезпечення позову по відношенню до заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів вважає, що накладений арешт на будівлю складу електрообладнання буде обмежувати господарську діяльність відповідача, тобто може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, зокрема працівників які працюють на підприємстві відповідача, і відповідно отримують заробітну плату.

Отже, на думку колегії суддів достатнім видом забезпечення позову ОСОБА_1 буде заборона відчуження нежитлової будівлі складу електрообладнання (інв. № 000752), загальною площею 2300,2 кв.м, яка розташована за адресою: Дніпропетровська області, м. Нікополь, вул. Трубників, будинок 56, загальною ваотістю 158 473 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_1про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" відчуження нежитлової будівлі складу електрообладнання (інв. № 000752), загальною площею 2300,2 кв.м, що знаходитсья за адресою: Дніпропетровська області, м. Нікополь, вул. Трубників, будинок 56, загальною ваотістю 158 473 грн., що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Індустріал-Сервіс" на підставі договору купівлі-продажу серія тиа номер 001/14/10К, виданого 11 лютого 2002 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: