Номер провадження: 22-ц/785/5217/18
Номер справи місцевого суду: 502/945/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності 49/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та визнання права власності на 49/100 частин житлового будинку, розташованого за вказаною адресою у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що його батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 збудували житловий будинок по АДРЕСА_1, який входив до складу колгоспних дворів. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 05 січня 1987 року було поділено спільне майно подружжя, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1, в результаті чого батькові позивача - ОСОБА_4 стало належати 49/100 частин домоволодіння, матері - ОСОБА_5 51/100 частина. Батько позивача, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на які спадкодавця не зареєстровано.

Під час звернення до нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця відсутні, тому видати свідоцтва про право на спадщину неможливо та рекомендовано вирішувати це питання в судовому порядку, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року позов задоволено, встановлено факт належності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, 49/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 49/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, який в цілому складається з: літ. А - житлового будинку загальною площею 32,8 кв. м., житловою площею 25,2 кв. м., літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - кухня, літ. Д - комора, Е - сарай, літ. Ж - убиральня, літ. З - убиральня, 1-6; І - надвірні споруди, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторони та апелянт в судове засідання неодноразово не з'явилися, жодної заяви з повідомленням про причини не явки та про відкладення розгляду справи або будь-якої іншої заяви не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, але отримати нотаріальне свідоцтво про право на спадщину не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

-житловий будинок за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1 станом на 16.04.1991 року належав до складу колгоспного двору, членами якого були: ОСОБА_4, 1930 року народження та ОСОБА_5, 1931 року народження, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кілійської міської ради Одеської області № 10 від 27.05.2014 року. /а.с. 19/

-рішенням Кілійського районного народного суду від 05.01.1987 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поділено спільне майно подружжя та ОСОБА_4 виділено 49/100 частин домолодіння (колгоспного двору) за № АДРЕСА_1, а 51/100 частин цього ж будинку виділено ОСОБА_5 (а. с. 14-15);

-ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер (а. с. 6).

- державним нотаріусом Кілійської райдержнотконтори Богачовою Н.М. видано ОСОБА_3 дублікат заповіту, що має силу оригіналу, згідно з яким ОСОБА_4 заповів все належне йому майно ОСОБА_4, заповіт від 14.02.1996 року (а. с. 7);

-згідно з матеріалами технічної інвентаризації, проведеної Кілійським РБТІ 28 квітня 2014 року житловий будинок № АДРЕСА_1, в цілому складається з: літ. А - житлового будинку загальною площею 32,8 кв. м., житловою площею 25,2 кв. м., літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - кухня, літ. Д - комора, Е - сарай, літ. Ж - убиральня, літ. З - убиральня, 1-6; І - надвірні споруди, /а.с. 8-13/.

Тобто, ОСОБА_4 за життя належало 49/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1, але він після поділу майна в натурі, яке вступило в законну силу, не отримав правовстановлюючі документи на виділену йому судовим рішення частину домоволодіння в натурі.

- 25.11.2015 року державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори Одеської області відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право власності про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у спадкоємця ОСОБА_3 реєстрації права власності на виділену йому у власність частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 5).

-згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 20.08.2012 року ОСОБА_4 знято з реєстрації по АДРЕСА_1 19.02.1996 року (а. с. 20);

-згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 21.05.2014 року, ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_1 з 26.12.1978 року по 02.08.2001 року (а. с. 21).

- рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року визнано за ОСОБА_3, право власності на 49/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, який в цілому складається з: літ. А - житлового будинку загальною площею 32,8 кв. м., житловою площею 25,2 кв. м., літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - кухня, літ. Д - комора, Е - сарай, літ. Ж - убиральня, літ. З - убиральня, 1-6; І - надвірні споруди, у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У ст. 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому можливість фактичного вступу в управління спадковим майном допускалась в тому числі і шляхом проживанням в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві.

Водночас, на відміну від ЦК УРСР 1963 року, чинний ЦК не передбачає прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

В розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1963 року під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та інше. Причому цей перелік не є вичерпним.

У цьому аспекті важливе значення має дія цивільного законодавства у часі. За загальним правилом ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відтак, йдеться про спадщину, яка відкрилася з 01.01.2004. Утім, як зазначено у п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги 6 ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід розуміти таким чином, що правила книги 6 ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦКУРСР 1963 року.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею, а тому за наявності документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, нотаріусом може бути видане свідоцтво про право на спадщину. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Як вже зазначалось ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_4

Зі змісту заповіту, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори Богачовою Н.М. 14.02.1996 року, дублікат якого виданий за заявою ОСОБА_3 державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори Богачовою Н.М. 14.09.2012 року вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розорядження, що все його майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилорсь і в чому б воно не полягало, він заповідає ОСОБА_3 (а. с. 71.

За таких обставин, у разі фактичного вступу спадкоємця за заповітом в управління або володіння спадковим майном, право на спадщину спадкоємця першої черги, яким є дочка померлого спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 (апелянт), можливо лише в порядку права на обов'язкову частку в спадщині в порядку ст. 535 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Апелянт заперечуючи фактичне проживання позивача з батьком на час відкриття спадщини (про що Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області видано відповідну довідку) разом з тим не спростовує інші дії позивача щодо вступу позивача, як спадкоємця за заповітом, в управління або володіння спадковим майном після смерті батька (підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця та будь-які інші дії).

Тобто в апеляціній скарзі не наведено та належними доказами не підтверджено, що позивач дійсно не вчинив і не міг вчинити жодної дії, яка в розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1963 року свідчить про вступ в управління або володіння спадковим майном і що такі дії були здійснені апелянтом.

Також в апеляційній скарзі не наведено, що апелянт на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 року мала право на обов'язкову частку в спадщині в порядку ст. 535 ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до отриманої апеляційним судом Одеської області відповіді з Теплодарської міської нотаріальної контори, до якої на зберігання були передані документи Кілійської державної нотаріальної контори за період відкриття спадщини, спадкова справа заведена після смерті ОСОБА_4 серед переданих на зберігання документів не значиться.

Тобто немає підстав для висновку, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 взагалі заводилася.

В апеляціній скарзі ОСОБА_2 на вказані обставини не посилається, відповідні докази з цього приводу до апеляційної скарги не додала.

Враховуючи систематичну не явку апелянта до суду апеляційної інстанції та відсутність від ОСОБА_2 будь-якого звернення з викладенням обставин, що мають значення для скасування рішення суду першої інстанції і спростовують висновок про прийняття ОСОБА_3 спадщини або про скасування заповіту ОСОБА_4 чи визнання заповіту недійсним або про наявність у апелянта права на обов'язкову частку у спадщині на час її відкриття, у суду апеляційої інстанції відсутні правові та процесуальні підстави для скасування як незаконного рішення Кілійського райсуду від 15.06.2016 року у зв'язку з незалученням ОСОБА_2 до участі у справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 213 ЦПК України, апеляційний

суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 червня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.12.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш