АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/603/18 Справа № 205/6684/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н.Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Новокадацької районної у місті Дніпропетровську ради, треті особи - Відділ реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна Ірина Юріївна, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» обласної ради, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, Новокадацької районної у м.Дніпропетровську ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу частини житлового будинку, витребування майна з незаконного володіння та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності належало його діду - ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 1957 року. У його діда були сини: ОСОБА_6 (його батько) та ОСОБА_7 (його дядько).

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті ОСОБА_7 (дядько) звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 червня 1964 року на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, пізніше розпорядився своїм правом власності на 1/2 частину домоволодіння шляхом продажу 03 липня 1973 року своєї частки. Іншим спадкоємцем по закону був його батько - ОСОБА_6, який постійно проживав та був прописаний в спірному домоволодінні, разом з дідом вів спільне господарство, тому фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 та користувався спадковим майном протягом свого життя. Чому він не подавав заяву про прийняття спадщини невідомо.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька ОСОБА_6, знаючи про належність йому частки у спірному будинку, в якому він проживав, позивач прийняв після нього спадщину шляхом подачі письмової заяви до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори 11 липня 1986 року, свідоцтво про право на спадщину не оформив, оскільки не було достатньо часу та коштів займатися даною процедурою, до того ж нотаріус роз'яснив, оскільки подав заяву про прийняття спадщини, то вже фактично став власником спадкового майна.

Вказував, що 19 липня 1996 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська прийнято рішення №246 «Про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1, згідно з текстом якого «домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, яке раніше належало ОСОБА_6, після його смерті, що підтверджується актом про смерть за НОМЕР_1 від 09 липня 1996 року, успадковано державою», на підставі викладеного домоволодіння було прийнято на баланс виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного об'єднання, було дано доручення зареєструвати домоволодіння в інвентарбюро та внести пропозицію щодо продажу в приватне володіння.

Посилаючись на те, що в 2013 році йому стало відомо, що належна йому частина спірного будинку була неправомірно передана у власність іншій особі, тобто 1/2 частина будинку, яку він успадкував після свого батька ОСОБА_6 та яку останній успадкував після смерті батька ОСОБА_5, було продано Ленінською районною радою м.Дніпропетровська ОСОБА_3, що порушує його права, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 19 липня 1996 року №246 «Про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння розміщеного по АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 03 липня 1997 року між ОСОБА_3 та виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю.; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 26/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку А-1, площею 53.1 кв.м, Б-уборної, Ж-сарая, розташованого на земельній ділянці загальною площе 392 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Справа неодноразово розглядалась судами різних інстанцій.

Останнім рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його позовні вимоги повністю доведені, встановлено факт родинних відносин ОСОБА_5, якому належало спірне домоволодіння, з його батьком ОСОБА_6, який фактично прийняв 1/2 частину спірного домоволодіння, а рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів про прийняття на баланс частини домоволодіння та подальший його продаж є незаконним.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Статтею 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Дана справа з серпня 2017 року знаходиться в провадженні апеляційного суду, з неявкою в судове засідання ОСОБА_2 та його представників, які не цікавляться розглядом апеляційної скарги, судові повістки не отримують, розгляд по справі неодноразово відкладався, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8 (т.1 а.с.26).

ОСОБА_5 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності від 21 березня 1957 року (т.2 а.с.90).

Після смерті ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини 15 червня 1964 року звернувся його син ОСОБА_7, який просив видати свідоцтво про право на 1/2 спадщини. В заяві також зазначив, що мається ще один спадкоємець - брат.

Родинні відносини між ОСОБА_9 та померлим ОСОБА_5 підтверджуються копією свідоцтва про народження.

15 червня 1964 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5

До складу спадкового майна входить 1/2 частина домоволодіння, що знаходиться в м.Дніпропетровську АДРЕСА_1, а 1/2 частина залишилася відкритою за іншим спадкоємцем.

Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори не звертались.

31 січня 1972 року ОСОБА_7 продав належну йому 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_10, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С.

З наданих КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради документів вбачається, що в травні 1980 року до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради звертався ОСОБА_6 та зробив замовлення №6783, відповідно до якого просив вислати техніка для надання довідки-характеристики для ввода в спадщину після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою - м.Дніпропетровськ АДРЕСА_1. Місце свого проживання в замовленні ОСОБА_6 зазначив - АДРЕСА_1

В червні 1980 року ОСОБА_6 отримав довідку-характеристику на домоволодіння АДРЕСА_1 для отримання свідоцтва про право на спадщину, але, як свідчать матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_5, з заявою до Другої дніпропетровської нотаріальної контори про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину так і не звертався.

Також в матеріалах спадкової справи відсутні будь-які докази, підтверджуючи факт проживання ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер (т.1 а.с.24 ).

Після його смерті з заявою про прийняття спадщини 11 липня 1986 року звернувся ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

20 лютого 1996 року ОСОБА_3 звернулась до виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради з заявою про надання дозволу на придбання 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, в якій довгий час, а саме шість років, ніхто не живе.

Відділом комунального господарства Ленінського району м.Дніпропетровська було направлено запит до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради з проханням повідомити кому належить домоволодіння АДРЕСА_1, зазначивши, що оплату буде здійснено ОСОБА_12

На запит повідомлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності - ОСОБА_8, 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 1957 року, та ОСОБА_13, 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 травня 1985 року.

В березні 1996 року податкова інспекція в Ленінському районі м.Дніпропетровська звернулась до КП «ДМБТІ» з проханням видати довідку-характеристику на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 на руки ОСОБА_3 (т.1 а.с.135).

16 квітня 1996 року ОСОБА_3 звернулась до КП «ДМБТІ» з замовленням №6153 про видачу дублікату свідоцтва про право особистої власності від 21 березня 1957 року на померлого ОСОБА_8 на 1/2 частину.

16 травня 1996 року було видано КП «ДМБТІ» довідку-характеристику на ім'я ОСОБА_3 з метою відчуження частини домоволодіння АДРЕСА_1, в якій зазначено власники - ОСОБА_8 1/2 частина на підставі свідоцтва про право особистої власності від 21 березня 1957 року та ОСОБА_14 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 травня 1995 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №246 від 19 липня 1996 року «Про прийняття на баланс 1/2 частини домоволодіння розміщеного по АДРЕСА_1» було прийнято на баланс виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного об'єднання домоволодіння по АДРЕСА_1. В рішенні також зазначено, що домоволодіння, розміщене по АДРЕСА_1, яке раніше належало ОСОБА_6, після його смерті, що підтверджується актом про смерть за НОМЕР_1 від 09 липня 1996 року, успадковано державою. Копію даного рішення надано архівним управлінням Дніпропетровської міської ради (т.2 а.с.121-122 ).

КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради надано копію рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів за №246 від 19 липня 1996 року іншого змісту. В рішенні зазначено, що домоволодіння, розміщене по АДРЕСА_1, прийняте на баланс РИК як безхазяйне. Прийнято рішення прийняти на баланс виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного об*єднання 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 після ОСОБА_5

На підставі зазначеного рішення КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради зареєструвало 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за місцевою радою та було видано реєстраційне посвідчення на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 19 квітня 1997 року (т.1 а.с.140).

10 липня 1997 року було видано довідку-характеристику місцевій раді для продажу 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.141).

17 січня 1997 року виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів було прийнято рішення №21 про продаж 1/2 частини домоволодіння, розміщеного по АДРЕСА_1 саме ОСОБА_3 за 1.020 грн.08 коп. (т.2 а.с.141).

Листом від 27 червня 1997 року представництво Фонду Державного майна України в Дніпропетровській області надало свою згоду на продаж згідно з рішенням виконкому Ленінської районної ради від 17 січня 1997 року №21 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3

03 липня 1997 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіною І.Ю. було посвідчено договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1, відповідно до якого виконавчий комітет Ленінської районної ради народних депутатів продав, а ОСОБА_3 купила зазначену частину домоволодіння (т.1 а.с.27).

Відповідно до п.3 договору продаж вчинено за 6.034 грн., які поступили на розрахунок Ленінського РВК, а фактично ОСОБА_3 сплачено 1.020 грн.08 коп., що підтверджується квитанцією (т.2 а.с.228), відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №21 від 17 січня 1997 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. На той час діяв Цивільний кодекс УРСР 1922 року.

Так, згідно зі ст.418 УК Української РСР 1922 року (у редакції Указу Президії ВР УРСР від 17 грудня 1945 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті, Якщо хто-небудь з дітей спадкодавця помре до відкриття спадщини, йог спадкова частка переходить до його дітей (внуків спадкодавця), а в разі їх смерті до їх дітей (правнуків спадкодавця). В разі відсутності зазначених спадкоємців або неприйняття ними спадщини, спадкоємцями за законом є працездатні батьки, а при їх відсутності брати і сестри померлого.

Відповідно до ст.ст.429,430 ЦК Української РСР 1922 року (у редакції Указу Президії ВР УРСР від 17 грудня 1945 року), якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Спадкоємці, відсутні в місці відкриття спадщини, можуть прийняти спадкове майно особисто або через повірених на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Між тим доказів проживання ОСОБА_5 у спірному будинку на момент смерті, як і доказів проживання з ним ОСОБА_6 (присутності в місці відкриття спадщини), чи будь-яких інших доказів, що свідчать про прийняття останнім спадщини після ОСОБА_5, матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують родинні стосунки між ОСОБА_5 (батько) та ОСОБА_6 (син).

В силу положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналогічні положення мали місце і в ст.ст.10,11,60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції).

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не доведено правових підстав для задоволення його позову.

Заявляючи вимогу про визнання права власності на житлове домоволодіння в порядку спадкування після смерті батька, позивачем взагалі не надано доказів про належність спадкодавцеві цього домоволодіння.

Колегія суддів звертає увагу на те, що успадкованим може бути лише майно, що належало спадкодавцеві.

Факт належності частини спірного домоволодіння саме батькові позивача є недоведеним, оскільки недоведений факт того, що батько позивача ОСОБА_6 був сином померлого ОСОБА_5

Натомість законність придбання частини домоволодіння саме ОСОБА_3 є повністю підтвердженою матеріалами справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.