Справа № 740/4634/18
Провадження № 2/740/1829/18
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що останній понад один рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає.

В позові ОСОБА_2 вказала, що вона є власницею вищезазначеної квартири на підставі договору дарування від 02 березня 2004 року. До цього дане житло було придбане батьком позивача у ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та відповідача - ОСОБА_3 Під час укладення договору купівлі продажу продавці зобов'язувалися виписатися з даної квартири до 01 березня 2004 року. Але до цього часу в порушення умов договору відповідач не знявся з реєстрації і залишається прописаним в даному житлі. Просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з'явилася, в наданій до суду заяві просила справу розглянути у її відсутність та підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 . ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку в порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд, приходить до наступних висновків.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності та договором дарування від 02 березня 2004 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_2(а.с.4, 6).

Згідно довідки відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 11.10.2018 року ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 18 вересня 2018 року (а.с.10, 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 14 лютого 2004 року, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були попередніми власниками квартири АДРЕСА_2. В п.3.1.5. даного договору зазначено, що продавці зобов'язуються в строк до 01 березня 2004 року виписатися з проданої квартири(а.с.5).

Як встановлено судом ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконав та залишився бути зареєстрованим у спірній квартирі.

Пунктом 34 Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Квартира АДРЕСА_3 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї власника житла в силу ст. 158 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні.

Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України.

На підтвердження непроживання відповідача позивач надала суду акт обстеження будинку в яких значиться, що ОСОБА_3 з 2004 року за місцем реєстрації не проживає(а.с.11).

На думку суду позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко