ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 638/18083/16-ц

провадження № 22-ц/818/944/18

28 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретары - Брудевича В.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року в складі судді Семіряд І.В.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що на засіданні Вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яке відбувалося 03 листопада 2016 року, при обранні на вакантну посаду начальника кафедри загальновійськових дисциплін була надана недостовірна та неправдива інформація про його невідповідність займати посаду в військово-юридичному факультеті (далі - ВЮФ) за віком, про неналежну організацію діяльності ВЮФ під час його керівництва у 2014-2015 роках і незадовільну оцінку його діяльності Головною інспекцією Міністерства оборони України. Поширена інформація негативно вплинула на результати конкурсу. Зазначав, що поширена інформація призвела до небажаних результатів у вигляді негативної реакції присутніх на засіданні членів Вченої ради, їх обурення щодо його діяльності, його спроба виступити і дати пояснення була заглушена голосними викриками присутніх і особливо головуючого Битяка Ю.П., який гучними криками заглушив його прохання дати пояснення, наполягав на вимкненні йому мікрофону, виказував на його адресу образливі слова та не надав слова для заперечень на висловлені на його адресу звинувачення. Зокрема, було висловлено безпідставне звинувачення у його некомпетентності та нездатності керувати ввіреним йому колективом. Присутнім було доведено, що «ОСОБА_2 досяг граничного віку перебування на посаді», хоча на даний час граничний вік перебування на військовій службі його категорії офіцерів під час особливого періоду - 60 років, а він є особою у віці 56 років і окремим Наказом Міністра оборони України йому особисто було продовжено термін військової служби. У зв'язку із звільненням зі ЗСУ його матеріальний стан погіршився, він поніс витрати на лікування.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив зобов'язати відповідача: вибачитись перед ним; на черговому засіданні Вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого спростувати неправдиву інформацію про те, що «ОСОБА_2 досяг граничного віку перебування на посаді»; про невідповідність ОСОБА_2 займати посади в ВЮФ через те, що він завалив його роботу, перебуваючи на посаді начальника ВЮФ у 2014-2015 роках (про що свідчить висловлювання: «Комісія (Головної інспекції Міністерства оборони України) визнала роботу за час Вашого перебування на посаді начальника ВЮФ незадовільною»; про те, що «був затверджений новий штатний розпис по ВЮФ», що вплинуло на готовність присутніх голосувати на засіданні Вченої ради; про те що «матеріали особистих справ були розглянуті конкурсними комісіями. Конкурсною комісією ВЮФ Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого і конкурсною комісією Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. І спочатку матеріали були розглянуті конкурсною комісією ВЮФ, а потім були передані до конкурсної комісії вже університету»; про те що «конкурсна комісія не рекомендує на зайняття посади начальника кафедри військового управління та права і начальника кафедри загальновійськових дисциплін ОСОБА_2»; про те, що «якщо вони (характеристики) складені з порушенням наказу, зареєстрованого у Мінюсті, комісія розглянула їх і не знайшла порушень»; зобов'язати відповідача усунути недоліки неправдивої інформації, що була поширена на засіданні Вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого 03 листопада 2016 року, та довести до членів вченої ради повну інформацію про одного з конкурсантів, що був обраний на посаду начальника кафедри - ОСОБА_4, який не мав при цьому наукового ступеню, наукового звання, наукового стажу, освітнього рівня «магістр», наукових публікацій; стягнути з Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на його користь компенсацію за моральну шкоду та лікування в розмірі 226 145 грн. 00 коп.

24 березня 2017 року ОСОБА_5 - представник Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого подав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення, з урахуванням уточнень, мотивовані тим, що такий спосіб захисту честі, гідності та ділової репутації за поширення недостовірної інформації, як вибачення, не передбачений статтями 16, 277 ЦК України. В іншій частині позов не є доведеним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що докази на підтвердження того, що доведена відповідачем інформація мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі, гідності та ділової репутації, відсутні. У зв'язку з відмовою в позові про захист честі, гідності, ділової репутації, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на лікування також задоволенню не підлягають.

27 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, недоведеність висновків суду, викладених у рішенні, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2018 року в складі судді Сащенка І.С. відкрито апеляційне провадження у справі.

05 жовтня 2018 року ОСОБА_5 - представник Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого подав до Апеляційного суду Харківської області відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, ухваленим на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

17 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що на засіданні Вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яке відбувалося 03 листопада 2016 року, вирішувалось питання про обрання на вакантну посаду начальника кафедри загальновійськових дисциплін.

Посилаючись на те, що на засіданні Вченої ради Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, яке відбувалося 03 листопада 2016 року, була поширена інформація, яка не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь та гідність, ОСОБА_2 звернувся у суд із відповідним позовом.

Позов стосується спростування наступної інформації: «ОСОБА_2 досяг граничного віку перебування на посаді»; про невідповідність ОСОБА_2 займати посади в ВЮФ через те, що він завалив його роботу, перебуваючи на посаді начальника ВЮФ у 2014-2015 роках (про що свідчить висловлювання: «Комісія (Головної інспекції Міністерства оборони України) визнала роботу за час Вашого перебування на посаді начальника ВЮФ незадовільною»; про те, що «був затверджений новий штатний розпис по ВЮФ», що вплинуло на готовність присутніх голосувати на засіданні Вченої ради; про те що «матеріали особистих справ були розглянуті конкурсними комісіями. Конкурсною комісією ВЮФ Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого і конкурсною комісією Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. І спочатку матеріали були розглянуті конкурсною комісією ВЮФ, а потім були передані до конкурсної комісії вже університету»; про те що «конкурсна комісія не рекомендує на зайняття посади начальника кафедри військового управління та права і начальника кафедри загальновійськових дисциплін ОСОБА_2»; про те, що «якщо вони (характеристики) складені з порушенням наказу, зареєстрованого у Мінюсті, комісія розглянула їх і не знайшла порушень».

До спірних правовиносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частини другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язком і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхіними в демократичному суспільсті, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункті 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Згідно з частиною четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в справі, правильно застосував указані норми права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, оскільки поширена відповідачем інформація про позивача є неприємною для нього, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі. Висловлено інформацію в формі, яка не принижує гідність, честь та ділову репутацію, не носить характеру неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги спростовуються предметом і підставами позову, встановленими судом першої інстанції обставинами справи і жодним чином не спростовують висновків суду на предмет безпідставності позову в цілому, що не суперечить положенням статті 376 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова