Дата документу 05.02.2018 Справа № 554/5900/17
Провадження № 2/554/1325/2018
У Х В А Л А

іменем України

05 лютого 2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Кулешової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 15.11.2017 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 24.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено; ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 15 листопада 2017 року залишено без змін.

01 лютого 2018 року справа надійшла до Октябрського районного суду м.Полтави після апеляційного розгляду та ухвалою від 05 лютого 2018 року справу призначено у порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Між тим, 22 грудня 2017 року представником позивача подано до канцелярії суду заяву про забезпечення позову, а 05 лютого 2018 року заяву про уточнення вимог до заяви про забезпечення позову, у яких він просить суд накласти арешт на все майно, що належить відповідачам і знаходиться у них або інших осіб, про що винести відповідну ухвалу. Свою заяву представник позивача мотивує тим, що позивачу до теперішнього часу не здійснено страхових виплат, з потерпілою особою ніхто, крім страхової компанії, не звязувався, не виходив на контакт, бажання врегулювати дану ситуацію не виявляв. Тому у заявника складається сильне враження про небажання винною стороною відшкодувати завдані потерпілій збитки. З метою унеможливлення невідшкодування збитків винними сторонами шляхом позбавлення власності шляхом виводу її на інше підприємство або фізичну особу, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду, заявник вважав необхідним здійснити дії щодо забезпечення позову. Крім того, вказує, що оскільки до цього часу невідомий перелік майна, що належить відповідачам, та позивач не може деталізувати конкретне майно, а тому просить накласти арешт на все майно відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні письмові матеріали, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), їх належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна (грошей) у особи.

Отже, учасники справи в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник клопотання про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що заявник просить накласти арешт на все майно, що належить відповідачам, що знаходиться у них або інших осіб, проте будь-якого рухомого та нерухомого майна не вказує, а також не надає відомостей про місцезнаходження та доказів вартості такого майна, що свідчить про неналежне обґрунтовування підстав для застосування відповідного заходу забезпечення.

В свою чергу, відсутнє будь-яке обґрунтування належними і допустимими доказами необхідності накладення арешту на майно, не надано жодних доказів права власності на обєкти нерухомого майна та інше майно.

Крім того, заявником не доведено належним та допустимими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в цій справі, яким чином відповідачі можуть вживати заходів щодо відчуження майна або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, внаслідок чого відсутні обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним і суд не має право забороняти власнику користуватися належним йому майном.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, у заяві про забезпечення позову ставляться вимоги щодо арешту всього майна відповідачів, що може значно перевищити ціну позову, а також порушити права та свободи невизначеного кола осіб, у тому числі негативно вплинути на роботу підприємства, заблокувати або іншим чином унеможливити проведення регулярних виплат тощо.

З урахуванням викладених вимог законодавства, обсягу позовних вимог та наведених підстав, суд з метою недопущення порушення прав сторін у справі на справедливий і публічний розгляд справи приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований ним спосіб.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК україни про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного, суд вважає, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку немає, а тому відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-150, 152, 153, 260, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Розяснити заявнику, що відмова у забезпеченні позову не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Л.В. Кулешова