П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Рівне

справа № 560/1560/17

провадження № 22-ц/787/843/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -ОСОБА_4

третя особа - орган опіки та піклування Дубровицька районна державна адміністрація

представник відповідача - адвокат ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області в складі судді Оборонової І.В. від 23 лютого 2018 року, ухваленого в 17 год. 09 хв., повний текст якого виготовлено 3 березня 2018 року,

в с т а н о в и в :

6.12.2017року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Дубровицька районна державна адміністрація Рівненської області та просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його двох неповнолітніх дітей.

Позов мотивований тим, що відповідач є батьком двох неповнолітніх синів: ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2007 року зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу). Діти проживають разом із нею та знаходяться на повному її утриманні і вихованні. Починаючи з 2007 року відповідач не відвідує дітей, не проявляє про них батьківської турботи, не надає ніякої матеріальної допомоги на їх утримання, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток і не займається їх вихованням.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року ОСОБА_7 у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Покладено на орган опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації контроль за виконанням ОСОБА_4 своїх батьківських обов'язків, відносно дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Рішення мотивоване тим, що позивачкою не надано достатніх, належних і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку з чим підстава для позбавлення батьківських прав, передбачена пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутня.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає, що рішення судом першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що з 2007року відповідач не відвідує дітей, з ними не спілкується, не проявляє до них жодної батьківської турботи та інтересу та не надає матеріальної допомоги.

Не обґрунтованим вважає висновок суду про бажання ОСОБА_4 піклуватися про синів, проявляти турботу про них та брати участь у їх вихованні, оскільки він зроблений виключно на підставі слів відповідача та спростовується показами самих дітей, які допитувались у судовому засіданні і, які суд безпідставно не взяв до уваги.

Доводить, що діти знаходяться на її повному утриманні і вважає, що хвороби відповідача не свідчать про неспроможність батька виконувати рішення суду по сплаті аліментів.

Стверджує, що суд безпідставно не взяв до уваги вказані обставини, які в повній мірі підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей та є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо них.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подавався.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Рівненської області та утворено Рівненський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Рівненську область, з місцезнаходженням у місті Рівному.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 2002 року сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб з відповідачем був розірваний 27 серпня 2007 року, актовий запис №75.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати із матір'ю -ОСОБА_3 і перебувають на її вихованні.

З приводу місця проживання синів спору між батьками не має.

Рішенням Дубровицького районного суду від 19.06.2007 року з ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 покликалась на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо виховання та утримання дітей.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 вказував на те, що в зв'язку з інвалідністю він тривалий час потребував значних коштів на лікування, за відсутності постійної роботи не мав можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Стверджував, що не міг спілкуватися з дітьми, оскільки позивачка чинила йому у цьому перешкоди і по мірі можливості він забирав дітей на прогулянки, старався провести з ними вільний час.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував роз'яснення, викладені у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та положення ст.166 СК України та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до наданої Туменською сільською радою характеристики на відповідача, останній за час проживання в с.Бродець зарекомендував себе посередньо, спиртними напоями не зловживає, серед товаришів та односельчан користується авторитетом, громадський порядок не порушує, скарг на нього до сільської ради не надходило.

Суд встановив, що ОСОБА_4 є особою, якій встановлена 2 група інвалідності та, який не має постійної роботи, по мірі можливості сплачує аліменти на утримання дітей. Сторони проживають окремо і, у зв'язку із виникненням неприязних стосунків, не підтримують контакти між собою. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав і має бажання піклуватися про дітей, проявляти турботу та брати участь у їх вихованні.

Позивачем не доведено того, що спілкування відповідача з синами в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останніх.

Слід відмітити, що висновок районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав, який складений на одному аркуші, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Заходи впливу до відповідача не вживалися, невиконання батьківських обов'язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи конкретні обставини справи, бажання ОСОБА_4 відновити спілкування з синами ОСОБА_6 та ОСОБА_9, розуміння своєї вини в усуненні в певний проміжок часу у вихованні та розвитку дітей, бажання та намагання змінити свою поведінку, а також, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на недоведеність ОСОБА_3 виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують. Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Неналежне виконання рішення суду про стягнення аліментів саме по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Оскаржуваним рішенням відповідач попереджений про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, позивач не позбавлена права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про необхідність, виключно в інтересах дітей, надати можливість батькові та синам налагодити їх родинні стосунки.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, як особа яка постраждала внаслідок ЧАЕС(категорія 1).

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382-384,390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Григоренко М.П.

Шимків С.С.

Повне судове рішення складено 17 травня 2018року.