Справа № 216/1091/17
провадження №2/216/1604/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
03 серпня 2018 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2016 року відповідач зобовязаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання» від 07.06.2017 року визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, до Сімейного кодексу України вноситься норма, згідно з якою той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину 1/4 частину, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей 50 % заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Враховуючи, що утримання із заробітної плати здійснюється виключно на підставі заяви та в розмірі, що визначений у виконавчому листі, суб'єкт виплати заробітної плати не має прямих повноважень щодо зміни розміру аліментів.
Отже, зміна розміру аліментів здійснюється шляхом подання відповідного позову до платника аліментів.
На підставі вищевикладеного, позивач просить збільшити аліменти з 1/6 частки з доходів від доходів відповідача ОСОБА_2, але не менше мінімального розміру аліментів 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнутих з нього за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.05.2016 року на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/6 частину з усіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2017 року і до повноліття дитини.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, надав суду відзив, який обґрунтовував тим, що вимоги щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини в розумінні ст. 192 СК України не заявлено, доказів на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоровя когось із сторін по справі, які впливають на збільшення розміру аліментів позивачем до суду не надано. Внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення мінімального розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини не є збільшенням чи зміною розміру аліментів, який визначено відповідним рішенням суду в розумінні ч. 1 ст. 192 СК України та ч. 4 ст. 273 ЦПК України і не є підставою для перегляду ухвалених раніше судових рішень про їх стягнення.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно з виконавчим листом № 216/9193/15-ц, виданим на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22. 12.2015 року.
Позивач просить змінити розмір аліментів з 1/6 частки з доходів від доходів відповідача ОСОБА_2, але не менше мінімального розміру аліментів 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину з усіх доходів відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.07.2017 року, у зв'язку зі змінами в законодавстві та прийняттям відповідного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було збільшено мінімальний розмір аліментів.
Тобто, підставою позову позивач визначив саме зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни та збільшено мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК та розширеному тлумаченню не підлягає.
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я отримувача або платника аліментів, позивач суду не надала.
Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, а даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не стосуються збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів.
Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є ще однією запорукою стабільного правового становища особи, адже судові рішення, окрім їх зрозумілості та чіткості, повинні мати і таку властивість, як стабільність. Європейський Суд з цього приводу висловлюється так: «коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів». Перегляд судових рішень, що набрали законної сили, має бути можливим лише задля виправлення помилки, допущеної судом.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 7 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Онопченко