П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі :

Головуючого: Прокопчук Л.М.

Суддів Самчишиної Н.В., Царюк Л.М.

Із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

Без участі учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року, постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Маржиної Т.В., у цивільній справі (єдиний унікальний номер 484/3985/15, номер провадження 22-ц/812/453/18) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує наступним. 20.08.2005 року з метою отримання банківських послуг відповідачка підписала заяву № б/н, згідно якої вона отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови) та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір. Відповідачка надала свою згоду на встановлення кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку і надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту.

Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов'язання за договором та угодою, надав відповідачу кредит. Відповідачка своїх зобов'язань не виконала, не надала своєчасно Банку грошей для погашення заборгованості, тобто порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Станом на 16.08.2018 року відповідачка має заборгованість в сумі - 12 805 грн. 49 коп., яка складається з: 10 284 грн. 15 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 4 437 грн. 91 коп. - нарахованої пені; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 585 грн. 98 коп. - штрафу (процентна складова).

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 12 805 грн. 49 коп. за кредитним договором № б/н від 20.08.2005 року та судові витрати (а.с. 3-5).

Рішенням Превомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 12 805 грн. 49 коп. за кредитним договором б/н від 20.08.2005 року відмовлено повністю (а.с. 52-53).

В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 57-61).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, як і у відзиві на позовну заяву, зазначає, що з наданого позивачем розрахунку вбачається відсутність заборгованості по тілу кредиту, а тому неможливо встановити з якої суми Банком нараховані та обчислені відсотки і штрафні санкції. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 79-81).

Учасники справи, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, їх представників, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 20.08.2005 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву без номеру, за умовами якої отримала в кредит 3000 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Позивач надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 16.08.2018 року загальна сума заборгованості складає 12805,49 грн, яка складається з 10284,15 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 4437,91 грн. - пеня, 500 грн. - штраф фіксована частина та 585,98 грн. - штраф процентна складова. За таких обставин суд зазначив, що заборгованість відповідачки перед позивачем по тілу кредиту відсутня, то ж неможливо встановити, з якої суми банком нараховані відсотки і штрафні санкції. З огляду на наведене, посилаючись на вимоги ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд в позові відмовив за недоведеністю.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду з огляду на таке.

Питання, які повинен вирішити суд під час ухвалення рішення, передбачені ст. 264 ЦПК України, а саме: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи убачається, що, відповідно до заяви від 20.08.2005 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 14).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, кредитний ліміт ним поповнювався, а відповідачкою вносились суми на погашення кредиту; остання сума на погашення кредиту 400,00 грн. була внесена у червні 2018 року (а.с. 6-13).

Зазначені обставини не заперечувались відповідачкою у відзиві на позовну заяву (а.с. 79-81).

З наведеного розрахунку заборгованості також вбачається, що річна процентна ставка становила: з вересня 2005 року по січень 2013 року - 36%; з січня 2013 року по вересень 2013 року 30%; з вересня 2014 року по квітень 2015 року 34,80%; з квітня 2015 року по жовтень 2015 року вона коливалась з щомісячної ставки 2,9% до 3,6%; з жовтня 2015 року до день звернення до суду 3,6%. (а.с.6-13).

Крім того розрахунок заборгованості також свідчить про наявність заборгованості за тілом кредиту станом на 31.08.2015 року в сумі 7012,11 грн., по процентам - 176,80 грн. В розрахунку заборгованості, якій починається з 01.09.2015 року вказана сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками перенесена та зазначена як загальна заборгованість за наданим кредитом - 7188,91 грн. (а.с. 12-13).

Тобто в заявленому позові фактично мова йде як про стягнення заборгованості за тілом кредиту, так і про стягнення заборгованості по процентам.

У порушення вимог статей 263, 264 ЦПК України, суд не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, не надав обґрунтованої оцінки наданим позивачем доказам, не перевірив розрахунок заборгованості та прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. Тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів, виходить з приписів ст. ст. 509, 526, 527 ЦК України, а також з того, що в судовому засіданні доведено факт укладення між сторонами договору кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що не заперечується відповідачкою.

Разом з тим погодитись з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, не можна.

Як зазначалось вище, кредитні відносини між сторонами виникли 20.08.2005 року. В заяві про надання кредиту відповідачка зазначила, що вона погодилась з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку.

З наданої копії Статуту банку вбачається, що на час укладання договору він мав назву «Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву «Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» він мав з 30.04.2009 року (а.с. 36 зворот).

До позовної заяви позивач надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначена назва банку «Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Докази з приводу того, що відповідачка ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діють з 2009 року, у справі відсутні, в той час як посилаючись саме на пункти вказаних Умов, позивач обгрунтовує позовні вимоги щодо розміру відсоткової ставки, правил повідомлення про їх зміну, нарахування пені, штрафів та інше.

Відповідно до вимог глави 71 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладання договору між сторонами, а також виходячи з того, що відповідачка не заперечує факт укладання договору та свого зобов'язання по сплаті відсотків за користування ним, ненадання позивачем доказів щодо правил підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем апеляційному суду на підтвердження доводів апеляційної скарги.

З наданого розрахунку вбачається, що станом на 01.09.2014 року, коли ставка по сплаті відсотків була встановлена у розмірі 30%, малася заборгованість по тілу кредиту 3136,70 грн. (що співпадає з розрахунком, наданим до суду першої інстанції). В подальшому позивачем надавались кошти в кредит, а позивачкою частково сплачувалась заборгованість за кредитом, що підтверджується також випискою про рух коштів по картрахункам. Але повного погашення заборгованості не мало місце, внаслідок чого станом на 16.08.2018 року утворилась заборгованість по тілу кредиту в розмірі 350,50 грн., по відсоткам 15,77 грн., а всього на суму 366,27 грн. Зазначену заборгованість слід стягнути з відповідачки на користь позивача, часткового задовольнивши позов та частково погодитись з доводами апеляційної скарги.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені та штрафів, слід зазначити, що вони задоволенню не підлягають, оскільки, як зазначалося вище, не надано доказів щодо можливості їх нарахування за правилами, які діяли на час укладання договору, також доказів того, що відповідачка ознайомлена з новими Правилами та Умовами.

Оскільки апеляційним судом скасовується рішення суду, відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України, ним вирішується питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, колегія суддів виходить з положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України та покладає на відповідачку витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: позовні вимоги задоволені на 2,86% (366,27 : 12805,49 х100). З сплаченого судового збору позивачем в розмірі 1762,00 грн. (1 інстанція, а.с. 1) та 2643,00 грн. (апеляційна інстанція, а.с. 62) відповідачкою підлягає поверненню 2,86% від вказаної суми, тобто 125,99 грн.

З доводами відзиву відповідачки на апеляційну скаргу щодо того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити заборгованість по тілу кредиту погодитись не можна з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 20.08.2005 року, яка утворилась станом на 16 серпня 2018 року, у розмірі 366,27 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 350,50 грн., заборгованість по процентам 15,77 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 125,99 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 07.12.2018 року