РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 564/813/18

Провадження № 22-ц/4815/330/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач: ПАТ КБ «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2018 року, ухваленого в складі судді Цвіркуна О.С., повний текст якого складено 17 вересня 2018 року, у справі №564/813/18,

в с т а н о в и в :

17 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між позивачем та ОСОБА_2 21.06.2011 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 5400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник, ОСОБА_2 помер, що підтверджує свідоцтвом про смерть від 14.07.2016 року.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року становила 5774,04 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості.

Позивач вважає, що спадкоємцем майна померлого боржника є відповідач оскільки постійно проживала разом із ОСОБА_2 Просив суд стягнути з неї заборгованість у розмірі 5774,04 грн. за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року та судові витрати.

Заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2018 року в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази наявності спадкового майна, яке прийнято відповідачем після смерті її чоловіка. Сам лише факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини не свідчить про фактичне прийняття спадщини та про наявність будь-якого спадкового майна. Оскільки відсутні докази набуття відповідачем права власності на спадкове майно, то неможливо встановити, чи перейшли до відповідача в порядку спадкування обов'язки спадкодавця перед іншими особами (кредиторами).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач належним чином довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Суд не звернув увагу, що в анкеті-заяві в полі «тип володіння нерухомістю за адресою проживання» зазначено: в особистій власності, а також «Ви володієте автомобілем» зазначено: так. Вважає, що відповідач є спадкоємцем будинку та автомобіля. Вказує, що відсутність даних у спадковій справі не свідчить про те, що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідач спадщини не прийняв.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення .

Установлено, 21.06.2011 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір шляхом написання анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, склала між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.13-47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_2, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.07.2016 року (а.с.50).

На дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 21.06.2011 року становила 5774,04 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 2562,50 грн. тіло кредиту; 3011,54 грн. нараховано процентів за користування кредитом; 200,00 грн. нараховано пені, що підтверджується розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи (а.с. 6-12).

11 грудня 2017 року позивачем було направлено до Костопільської районної державної нотаріальної контори за вихідним номером SAMDN1845 від 03.12.2016 року претензію кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с.51-54).

12 січня 2018 року на адресу позивача Костопільською районною державною нотаріальною конторою надіслано лист за № 1270/02-14 від 23.12.2016 року, з якого вбачається, що на підставі поданої претензії до спадкоємців ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, Костопільською районною ДНК заведено спадкову справу № 189/2016. Будь-яких заяв від спадкоємців в нотаріальну контору не надходило. Склад спадкового майна не відомий. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

За статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Відповідно ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить право протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В силу вимог статей 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За статею81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи убачається, що всупереч вимогам статті 12,80,81 ЦПК України, позивач не надав суду доказів наявності спадкового майна та прийняття ОСОБА_1 (як єдиним спадкоємцем) спадщини після смерті ОСОБА_2, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідачка за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наявних документів неможливо встановити час, протягом якого позичальник та відповідач проживали за встановленою адресою, а, відповідно, чи було це місце проживання спільним для них.

За таких обставин, ці обставини виключають можливість задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача в порядку статті 1282 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував того, що факт належності позичальнику на праві особистої власності будинку та автомобіля стверджується копією анкети-заяви не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом першої інстанції. Доказів, які б довели вказані обставини не надано й суду апеляційної інстанції, із клопотанням про їх витребування ні до суду першої інстанції ні до апеляційної позивач не звертався. Усі наведені висновки позивач зробив на підставі припущень, не доведених будь-якими допустимими та належними доказами.

Самі по собі відомості зазначені в анкеті-заяві, не є належним та достатнім доказом належності позичальнику на праві власності нерухомого/рухомого майна на час відкриття спадщини.

Доводи заявника про беззаперечне визнання ОСОБА_1 спадкоємицею боржника ОСОБА_2 з тих підстав, що вона проживала разом з ним на момент смерті, не доводять належним чином того факту, що на неї може бути покладено обов'язок виконання зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача є правомірним.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд під час ухваленням оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 264 ЦПК України правильно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню та вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Костопільського районного суду від 10 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2018 року.

Головуючий :

Судді: