АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 672/195/17
Провадження № 22-ц/792/82/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,Гриньова А.М.

за участю: представника апелянта - Москалюк С.А.,

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В лютому 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість по кредитному договору у розмірі 29372грн.32коп.

В обґрунтування позову вказав, що 29 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, пам'яткою клієнта та тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач ОСОБА_6 зобов'язання по кредитному договору не виконала та станом на 31.01.2017 року заборгованість по кредитному договору становить 29372грн.32коп., а саме заборгованість по кредиту - 1671грн.14коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 22426грн.31коп., заборгованість по пені - 3400грн., штраф (фіксована частини) - 500грн. та штраф (процентна складова) 1374грн.87коп.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм _______________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Сакенов Ю.К.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 27

матеріального та процесуального права. Представник апелянта зазначив, що судом першої інстанції належним чином не досліджено розрахунок заборгованості та не враховано, що позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Судом не звернуто увагу на те, що строк дії карки встановлено до кінця серпня місяця 2016 року, а тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 01.09.2016 року. На думку апелянта, сторони відповідно до п.1.1.7.31 Умов надання кредиту фізичним особам домовились про збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки.

Представник апелянта ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Москалюк С.А. апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування. Представник відповідача вважає, що доводи представника позивача про надання ОСОБА_6 інших карток не стосуються умов укладеного договору від 29.03.2010 року, оскільки не надано доказів її звернення до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за видачею додаткових платіжних карт. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують розмір отриманого кредиту у сумі 2000грн.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 29 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_6 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з нарахуванням щомісячно на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, процентів у розмірі 2,5%.

ОСОБА_6 зобов'язалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, вносячи їх на рахунок у банку до 25-го числа місяця, що слідує за звітним, що підтверджується довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем.

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та пам'яткою клієнта складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Посилання представника відповідача ОСОБА_6 на те, що сторони не укладали кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч.1 ст.634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Із положень ст. 1055 ЦК України слідує, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2010 року ОСОБА_6 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою - заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Подавши ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву, ОСОБА_6 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Також, сторони визначили, що заява, Умови та правила надання банківських послуг, тарифи та пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_6 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, тому відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

Докази у справі достовірно вказують на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило на ім'я ОСОБА_6 картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також, позивач видав ОСОБА_6 платіжні картки, які використовувалися нею для проведення розрахунків. Вказані докази підтверджують одержання відповідачкою кредитних коштів.

Після укладення договору ОСОБА_6 одержала від позивача 01.04.2010 року кредитні кошти на кредитну картку, які повернула 26.03.2012 року, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до п.2.1.1.2.9, 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг клієнт може отримати додаткову картку на своє ім'я, а також надати доступ до картрахунку довіреним особам. Картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні картки. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії).

Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вона проінформувала ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про припинення дії кредитного договору, а тому він був пролонгований на той же строк.

Для здійснення грошових операцій за кредитним договором банк видав ОСОБА_6 01.02.2013 року кредитну картку НОМЕР_2 зі строком її дії до серпня 2016 року та 05.07.2013 року видав кредитну картку НОМЕР_3 зі строком її дії до травня 2017 року.

Перевипуск картки підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, довідкою про видані кредитні картки, наявністю фото клієнта з картою.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що у період з 10.02.2013 року по 03.03.2013 року відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та відповідач користувалась кредитними коштами: проводила оплату за придбані товари та надані послуги, здійснювала часткове погашення кредиту.

Крім того, розрахунок заборгованості, який наявний у матеріалах справи розпочинається з 01.02.2013 року.

Оцінивши в сукупності надані докази, слід прийти до висновку, що ОСОБА_6 отримала кредитні кошти за період з 01.02.2013 року по 03.03.2013 року у сумі 2000грн., користувалась ними, однак не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свої зобов'язання відповідно до кредитного договору відповідач належним чином не виконувала: своєчасно не вносила платежі на погашення кредиту, своєчасно не сплачувала нараховані проценти за користування кредитом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.03.2010 року прострочена заборгованість по кредиту та процентам виникла з 29.11.2013 року.

В суді першої інстанції ОСОБА_6 подала заяву про застосування позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано позовну заяву на пошту 10.02.2017 року.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов'язання.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платіжні погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14).

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_6 вносила кошти на часткове погашення заборгованості по кредитному договору, а саме 26 та 28 березня 2013 року, 26 та 29 квітня 2013 року, 02 та 30 травня 2013 року, 03, 18 та 27 червня 2013 року, 11 та 17 липня 2013 року, 27 та 28 серпня 2013 року, 26 вересня 2013 року, 11 та 29 листопада 2013 року, 11 лютого 2014 року.

Тобто відповідач вчиняла дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, у зв'язку з чим перебіг позовної давності переривався, а тому стягненню підлягає заборгованість по кредиту та відсоткам за період з 29.11.2013 року по 31.01.2017 року. Однак, заборгованість по неустойці підлягає стягненню в межах річного строку позовної давності, тобто з 10.01.2016 року.

Не заслуговують на увагу посилання представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на те, що Умовами та правилами надання банківських послуг збільшено строк позовної давності до 50 років (пункт 1.1.7.31).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Разом з тим, Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису позичальника.

Крім того, в анкеті-заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість по кредиту становить 1671грн.14коп.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий банком в частині визначення заборгованості по відсоткам у сумі 22426грн.31коп., оскільки даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору.

За умовами кредитного договору відповідач мала сплачувати за користування кредитними коштами проценти у розмірі 2,5% в місяць по кредитним операціям до 01.09.2014 року, тобто 30% на рік. Як видно з матеріалів справи відповідач отримала кредитні кошти за кредитною карткою до березня 2013 року.

Представник позивача у судовому засіданні визнала, що нарахування процентів здійснювалось, виходячи з процентної ставки 2,5% на місяць, оскільки відповідачем отримано кредитні кошти до 01.09.2014 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 січня 2017 року кількість прострочених днів неповернення кредитних коштів з 29.11.2013 року по 31.01.2017 року складає 1159 днів.

Отже заборгованість по процентах за користування кредитними коштами становить 1614грн.04коп. (30:360х1159х1671,14:100).

Станом на 31 січня 2017 року ОСОБА_6 за кредитним договором нараховано заборгованість по пені - 3400грн., штраф (фіксована частина) - 500грн. та штраф (процентна складова) - 1374грн.87коп.

Вирішуючи питання про стягнення неустойки (пені, штрафу), колегія суддів виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме довідкою про умови кредитування та пунктами 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 Правил та умов надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

За несвоєчасне погашення заборгованості ОСОБА_6 повинна була щомісячно сплачувати банку пеню, що розраховується з базової процентної ставки, поділеної на 30, за кожний день прострочення кредиту + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, за наявності прострочення по кредиту чи процентам на 5 і більше днів чи при виникненні прострочення на суму, що перевищує 50 грн.

Одночасно, довідкою про умови кредитування та пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.5 Правил та умов надання банківських послуг передбачено сплату позичальником штрафу як виду

цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Так, у випадку порушення ОСОБА_6 строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. №6-2003цс15.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пені за період з 10.01.2016 року по 31.01.2017 року у сумі 1200 грн., що підтверджується наявним у справі розрахунком.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти у сумі 29372грн.32коп. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідача стягнуто кошти у сумі 4485грн.18коп., що становить 15,27% від заявлених вимог (4485,18х100:29372,32). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору на загальну суму 3360грн. (1600грн.- за подачу позовної заяви та 1760грн.- за подачу апеляційної скарги). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 513грн.07коп. (3360х15,27:100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження м.Київ, вул.Грушевського 1-д, ) заборгованість по кредиту - 1671грн.14коп., заборгованість по процентам - 1614грн.04коп., пеню - 1200грн., а всього - 4485грн.18коп.

Стягнути з ОСОБА_6 Степанівни (місце проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження м.Київ, вул.Грушевського 1-д, ) судовий збір у сумі 513грн.07коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова