Справа № 175/210/18
Провадження № 2/175/68/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Бойка О.М.

з участю секретаря Труфан С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Представник позивача надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, визнавши за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті батьків на домоволодіння №14 по вулиці Степова у с. Горького Дніпровського району Дніпропетровської області.

Представник Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.

Представник Дніпровської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, відповідно до листа завідувач нотаріальної контори просила суд слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори.

Повно та всебічно вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного.

09.01.2017 року померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на момент смерті проживала ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 як син єдиним спадкоємцем померлої матері ОСОБА_2 У передбачений законом строк позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом подачі відповідної заяви до Дніпровської районної державної нотаріальної контор, у звязку з чим відкрито спадкову справу.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку та домоволодіння по вулиці Степова, 14 у с. Горького Дніпровського району Дніпропетровської області.

28 грудня 2017 року державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1600 гектарів, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території с. Горького Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Степна, №14 (чотирнадцять), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП Дн № 014040, виданого Горьківською сільською радою 30.07.1997 року, згідно рішення №20 від 15.11.1995 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20. Кадастровий номер земельної ділянки - :03:001:0046. Право власності на вказану земельну ділянку позивачем ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстроване, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Також, 28.12.2017 року державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовив позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований на земельній ділянці за адресою с. Горького, Дніпровського району, вул. Степна буд. 14, оскільки спадкодавцем за життя вказане майно належним чином оформлено не було.

Судом встановлено, що 13.07.1980 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3. Після його смерті дружина померлого та мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у передбаченому законом порядку, звернулася до нотаріуса і 17 лютого 1981 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Відповідно до діючого на той час законодавства УССР вказане свідоцтво про право на спадщину за законом підлягало реєстрації в сільській раді народних депутатів, про що мається запис в самому свідоцтві про право на спадщину за законом.

Виконуючи вказану вимогу, ОСОБА_2, звернулася з відповідною заявою та свідоцтвом про право па спадщину до Долинської сільської ради народних депутатів.

Заяву в неї прийняли і зареєстрували свідоцтво про право на спадщину в книзі реєстрації нотаріальних дій Долинської сільської ради народних депутатів за 1981 рік Фонд №85 Опис 1 (ПР) Ед.хр. 48 за №3 що підтверджується довідкою Горьківської сільської ради за №12 від 05.01.2018 року та витягом з книги реєстрації нотаріальних дій Долинської сільської ради народних депутатів за 1981 рік, оригінал якої зберігається в архіві Горьківської сільської ради.

Разом з тим, посадові особи Долинської сільської ради халатно ставлячись до своїх службових обов'язків, зареєструвавши право на спадщину в книзі реєстрації нотаріальних дій Долинської сільської ради народних депутатів за 1981 рік - не внесли відповідні дані стосовно вказаного житлового будинку до Погосподарської книги, тому відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори повідомила, що для реєстрації права власності необхідна наявність відповідних записів одночасно і в книзі реєстрації нотаріальних дій і в Погосподаській книзі або свідоцтво про право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що до даних правовідносин необхідно застосовувати нормативні акти, які діяли на той час.

За змістом статті 524 Цивільного кодексу Української PCP 1964 року, який був чинним на момент смерті батька позивачки, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК УРСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

У даному випадку право власності на житловий будинок було визнано Долинською сільською радою, оскільки було зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій за 1981 рік але з невідомих причин не внесено до Погосподарської книги, при цьому ОСОБА_2 виконала всі передбачені діючим на той час законодавством дії, здала свідоцтво про право на спадщину за законом для реєстрації в Долинську сільську раду і в неї не було підстав вважати, що посадові особи в книгу реєстрації нотаріальних дій зробили запис, а в по господарську книгу - ні.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до-часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31.10.1975 року №45/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності па будинки за громадянами у негосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.10.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56 передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, в даному конкретному випадку, внесенням запису в книгу реєстрації нотаріальних дій Долинської сільської ради народних депутатів, технічним паспортом на будівлю тощо.

Оскільки ОСОБА_2 не знала що відомості про будинок не були внесені до по господарської книги вона вважала, що право власності в неї зареєстроване. В подальшому свідоцтво про право власності вона не отримувала, оскільки різноманітні нові законодавчі акти, які приймалися в наступні періоди, жодних зобов'язань з цього приводу не містили.

Також, під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2, 02.11.2017 року, після отримання дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.1981 року позивач ОСОБА_1 дізнався, що відповідно до вказаного свідоцтва після смерті ОСОБА_3 в 1980 році половину будинку успадкував позивач ОСОБА_1, а половину його мати - ОСОБА_2.

Враховуючи те, що момент смерті ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 було шість років питаннями реєстрації спадщини він не займався і не міг займатися. На думку позивача, він успадковує спірний будинок в повному обсязі, як спадок після смерті матері ОСОБА_2, а не по 1/2 після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_2.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила що і відбулося в даному випадку 02.11.2017 року.

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підстава не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні особи. Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Відповідно до вимог ст. ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання, п.1 ч.1 ст.16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи те, що спадкодавець будинку ОСОБА_2 померла, здійснити державну реєстрацію відповідних речових прав відповідно до вимог чинного законодавства України та отримати відповідні правовстановлюючі документи на вище зазначений будинок неможливо.

Також, суд бере до уваги, що на даний час земельна ділянка за адресою с. Горького, Дніпровського району, вул. Степна, 14 розташований будинок, належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності і її цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, на який позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом.

Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України та ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права.

Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 86, 524, 529, 530, 531, 532, 533, 534, 535 Цивільного кодексу Української PCP 1964 року, ст. 15, 16, 346, 1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1268, 1270, 1296 ЦК України, На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія АК №600041 виданий 21.09.1999 року Синельниківським МВ РВ УМВС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 померлого 13.07.1980 року на 1/2 частину домоволодіння та в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 померлої 09.01.2017 року на 1/2 частину домоволодіння №14 по вулиці Степова у с. Горького Дніпровського району Дніпропетровської області, що складається з:

житлового будинку садибного типу загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., допоміжною площею 22,9 кв.м. та містить:

1 коридор площею 2,7 кв.м.;

2 кухня площею 9,1 кв.м.;

3 кімната площею 6,8 кв.м.;

4 кімната площею 16,6 кв.м.;

5 кімната площею 6,0 кв.в.;

6 кухня площею 9,3 кв.м.;

7 ванні площею 1,8 кв.м.

та наступних господарських будівель і споруд:

-а прибудова;

-Б літ. кухня;

-В гараж;

-Г сарай;

-Д погріб з шийкой;

-Ж вбиральня;

-№1,2 огорожа.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається через Дніпропетровський районний суд до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М.Бойко