Справа № 214/2332/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гриня Н.Г.,

при секретареві судового засідання Печарник З.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представників третьої особи ОСОБА_5А, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про скасування рішення виконавчого комітету Центрально - Міської районної ради про визначення способу участі гр. ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7 № 118 від 22.03.2017 та визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про скасування рішення виконавчого комітету Центрально - Міської районної ради про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7 № 118 від 22.03.2017 та визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7

В якому вказала, що відповідач ОСОБА_3 є батьком їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2015 року вони з сином проживають окремо. Відповідач з квітня 2015 року по вересень 2016 року взагалі не цікавився вихованням дитини, та не приймав участь у її вихованні. Відповідачем не завжди сплачувались аліменти, у звязку з чим утворилась заборгованість. З вересня 2016 року з незрозумілих для неї причин відповідач став зявлятися у школу до сина. Проте спілкування з сином триває не довго та тільки шкодить здоровю дитини. Відповідач жодного разу не відвідував тренування їх сина на спортивних заняттях з плавання та дзюдо, не цікавився його успіхами. Участь батька у вихованні і розвитку їх сина носить, доволі таки, незрозумілий, непостійний і непередбачений характер. 22.03.2017 року виконкомом Центрально Міської районної у місті ради було прийнято Рішення (надалі Рішення), яким визначено спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з сином. Вона не згодна з зазначеним рішенням, оскільки визначений спосіб участі відповідача у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8, напряму порушує права її сина. Виконання Рішення призведе в подальшому до значного погіршення неврологічного стану її дитини та виникнення непереборних шкідливих наслідків для її здоровя. Просить визначити наступний спосіб участі відповідача у спілкуванні із сином : кожного тижня у неділю з 12.00 до 14.00 відповідач має право проводити час із малолітній сином на нейтральній території у м. Кривому Розі. У день народження сина відповідач має право проводити із ним час протягом 3 годин на нейтральній території у м. Кривому Розі. Зустрічі відповідача із сином проводяться за погодженням та у присутності позивача. Тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.08.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визначення способу участі батька ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17.08.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 22.03.2017 року "Про визначення способу участі гр. ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7О."(а.с. 83) .

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22.08.2017 року у задоволенні заяви поданої представником позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено(а.с. 97-98).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.10.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 про передачу справи за підсудністю (а.с. 129).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.10.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі (а.с.130).

Позивач та його представник в судовому засіданні, кожен окремо, вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали. Вказавши, що рішення виконкому Центрально Міської районної у місті ради є законним і відсутні підстави для його скасування. Позивач не дотримується зазначеного Рішення та вчиняє всі можливі від неї дії з метою недопущення відповідача до спілкування з сином та участі у його вихованні. При зустрічах відповідача з сином, до винесення Рішення, син повідомив відповідачу, що позивач проти спілкування їхнього та, у випадку порушення дитиною вимог матері, його буде покарано. Вважають, що систематичні побачення батька із сином будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. З дій позивача вбачається значне домінування особистих бажань позивача ОСОБА_1 над інтересами малолітньої дитини ОСОБА_7, та обмеження його права передбаченого ст. 153 СК України, та ст.ст.11,15 ЗУ «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснила, що вона є класним керівником ОСОБА_7 - сина сторін у справі. Відповідач у третьому класі почав приходити до сина в школу, той був радий його бачити. У четвертому класі ОСОБА_7 говорив їй про те, що не хоче зустрічатися з батьком. На її думку дитині потрібне спілкування з обома батьками. Відповідач приходить до школи, надає кошти синові, приймає участь у його вихованні. Постійно приходить та спілкується із нею щодо успіхів дитини. ОСОБА_8 частіше бачить із матір'ю, так як вона забирає його зі школи. ОСОБА_8 виглядає охайно коли приходить до школи. На батьківських зборах в 2017 році були відповідач і позивач. 28.11.2017 року ОСОБА_7 розплакався, після спілкування з батьком, і сказав, що не хоче спілкуватися з ним. ОСОБА_8 розплакався вперше в школі при неї після того коли мати сказала що дитина нервує, не хоче спілкуватися з батьком. Щодо психологічних проблем ОСОБА_7 вона зверталась до шкільного психолога. Вказала, що у 2017 році відповідач зустрічається із сином раз в 2 тижня на її думку прагне спілкуватися з дитиною.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснила, що є цивільною дружиною відповідача. Вона памятає, що відповідач був з дитиною в 2015 році на туристичній базі, і вона бачила їхнє спілкування, позивач на той час не заперечувала проти спілкування відповідача із сином. На даний час відповідач із сином може спілкуватись лише в школі. У сторін виникають непорозуміння щодо способу виховання сина, зокрема у 2017 році не досягнуто домовленості щодо надання згоди на вивезення дитини за кордон на відпочинок. Фактично вона із сином відповідача не спілкується. Також їй відомо що ОСОБА_7 має захворіння неврологічного характеру.

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснила, що вона працює психологом у школі де навчається малолітній ОСОБА_7. Дитина прагне до спілкування як із матірю так із батьком. Вона надавала відповідачу психологічне дослідження за його зверненням. З лютого 2017 року почалося спілкування відповідача з дитиною. За психологічною допомогою звернутався класний керівник ОСОБА_7. Вона три рази в лютому 2017 року зустрічалась із дитиною та склала психологічну характеристику на ОСОБА_7. За відвідуванням батьками школи не слідує.

Свідок ОСОБА_12 у суді пояснив, що він є старшим сином позивача. Всіма питаннями щодо виховання його брата ОСОБА_7 займається його мати. Відповідач, на даний час, приходить до школи, після чого він знає зі слів матері, що у ОСОБА_7 стрес та сльози на очах. Зі слів брата, до школи приходив відповідач, взяв його за руку, після чого із ним сталась істерика. Йому відомо, що відповідач не надає позивачу згоди на виїзд із ОСОБА_7 за кордон. Відповідач з дитиною не спілкується та станом здоровя дитини не цікавиться, не сплачує аліменти. Після спілкування ОСОБА_7 із відповідачем, останній перебуває у стресовому стані. Позивач перебуває на тренуваннях його брата з плавання та дзюдо, а відповідач за два останні роки відвідав сина максимум 5 разів.

Відповідач ОСОБА_3 будучи допитаний у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що коли проживав однією сімєю з позивачкою, спільно займались вихованням ОСОБА_7. Весною 2015 року він з позивачкою перестали спільно проживати. У нього є бажання виховувати сина, проте з 2016 року позивач чинить йому перепони спілкуванні із ОСОБА_7. Повідомив, що заборгованість по аліментам ним погашена, оскільки грошові кошти позивачці перераховано виконавчою службою. Повідомив, що при відвідування сина у школі, ОСОБА_7 реагував завжди добре. Тому вважає, що його зустрічі з сином не призводять до нервових зривів у дитини. Рішення Виконкому щодо визначення його способу участі у вихованні сина позивачем не виконується. ОСОБА_9 того позивач не надає йому можливості зустрічатися з сином. Вказав, що про стан здоровя сина цікавився у позивача. З лікарем з цього приводу не спілкувався. Додав, що окрім аліментів, він додатково допомагає матеріально, зокрема, у 2017 року купив сину підручники, рюкзак, здає гроші у фонд школи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та доводи позову, приходить до висновку, що вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 народився 01 листопада 2008 року, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, припинили спільне проживання з 2015 року, дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матірю, що підтверджено та визнано сторонами у судовому засіданні.

Так, Рішенням Виконавчого комітету Центрально Міської районної у місті ради від 22.0.3.2017 року №118 визначено спосіб участі батька ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за яким: двічі на рік, під час зимових та літніх канікул малолітнього ОСОБА_7, батько, ОСОБА_3, має право запросити сина за місцем свого мешкання, за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Свято МиколаївськаАДРЕСА_1, для продовження спільного часу та відпочинку, терміном не більше ніж на два тижні, або поїхати з дитиною в цей час на відпочинок та оздоровлення до іншого міста, що знаходиться на території України, завчасно попередивши про це матір дитини, ОСОБА_1; тричі на тиждень, у понеділок, середу та пятницю, ОСОБА_3 має право забирати малолітнього ОСОБА_7 з навчального закладу та супроводжувати дитину на тренування або заняття в спортивних, творчих секціях і повернути сина за місцем його мешкання, за адресою: АДРЕСА_2; кожного першого та третього тижня місяця, у суботу з 10.00 год. до 17.00 год. та у неділю з 10.00 год. до 14.00 год., ОСОБА_3 має право запросити малолітнього ОСОБА_7 за місцем свого мешкання, за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Свято МиколаївськаАДРЕСА_1, для продовження спільного часу та відпочинку або проводити з дитиною цей час нейтральній території, в межах м. Кривого Рогу; через рік, починаючи з 2018 року, на державні свята України, ОСОБА_3 має право проводити час спільно з малолітнім сином ОСОБА_7, а також, проводити разом з ОСОБА_7 час у його день народження, запрошуючи дитину за місцем свого проживання, або на нейтральній території, в межах м. Кривого Рогу (а.с. 14).

Згідно із психологічною характеристикою на учня 3-а класу КЗШ № 22 ОСОБА_7 психологічне дослідження особистості розпочалось із 22.02.2017 року. Хлопчик більш привязаний до матері, до батька значно менше, бажає спілкуватися у більшому колі. За результатами проективної методики дитина прагне до спілкування як з матір`ю так і з батьком та іншими рідними, спостерігається небажання сказати своє «я», відчуття нерішучості при вирішення соціальних ситуацій. Дитина робить акцент на минуле, спостерігається імпульсивність, соромязливість, незахищеність, не вистачає напористості(а.с. 182).

Відповідно до заключення невролога КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» ОСОБА_7 спостерігається неврологом з жовтня 2013 року. Постійно лікується амбулаторно. На даний час скаржиться на слабкість, насильницькі рухи в м`язах обличчя, плечового пояса, порушення нічного сну, нестійкий настрій. Дитина потребує постійного медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування. Охоронний режим, уникати стресових ситуацій. (а.с.20)

В судовому засіданні дослідженими доказами не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, несплачує аліменти на утримання сина, вчиняє дії, які мають наслідком погіршення психологічного стану сина.

Натомість, з пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 встановлено, що відповідач спілкується із сином, дитина прихильна до нього, несе додаткові витрати на утримання сина.

Доводи позивача про те, що спілкування сина із відповідачем призведе в подальшому до значного погіршення неврологічного стану дитини та виникнення непередбачуваних шкідливих наслідків для її здоровя не підтверджено жодними доказами.

З наданих позивачкою медичних документів (а.с. 19-20) не можливо встановити прямого причинного звязку того, що саме спосіб спілкування та виховання дитини з відповідачем, визначений рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 22.03.2017р., прямо чи опосередковано пов'язаний з виникненням неврологічного розладу у малолітнього ОСОБА_7

Правовий статус органів опіки та піклування в чинному законодавстві знаходить своє відображення через завдання та функції, покладені на цей інститут, які визначено, зокрема, главою 6 Цивільного кодексу України, главою 19 Сімейного кодексу України і Правилами опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року.

Статтею 56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 4 пункту «б» частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як вбачається з ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Отже, ст. 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування, як попередню ланку розв'язання спору між батьками щодо дитини. У той же час другий з батьків не чекаючи рішення органу може звернутися за вирішенням цього ж спору до суду, лише у цьому випадку орган припиняє розгляд справи, а якщо спір було розглянуто і по ньому прийняте рішення орган припиняє виконувати рішення.

Так, право кожної особи на захист свого порушеного права, його невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові.

Як встановлено судом, чинним законодавством не передбачено такого матеріально-правового способу захисту права, як скасування рішення органу опіки та піклування про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є "спір" про "право", реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа ОСОБА_13 проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (Ул'янов проти України).

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

З аналізу норм ст.ст. 158, 159 СК України вбачається, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання.

З огляду на вищезазначені норми права, вимога про визнання незаконним та скасування висновку органу опіки та піклування Центрально-міської районної у ради визначення способу участі батька у вихованні дитини, не може бути самостійним способом захисту.

Отже, оскільки висновок органу опіки і піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо визначення способу участі батьків у вихованні дитини, то він не порушує прав та обов'язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про спосіб участі у вихованні дитини.

Враховуючи наведене, вимога щодо скасування висновку органу опіки та піклування Центрально-міської районної ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини задоволенню не підлягає.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення виконавчого комітету Центрально - Міської районної ради про визначення способу участі гр. ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7 № 118 від 22.03.2017 необхідно відмовити через невірно обраний спосіб захисту.

Щодо вимог про визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 суд зазначає таке.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 просить суд визначити наступний спосіб участі відповідача у спілкуванні із сином: кожного тижня у неділю з 12.00 до 14.00 відповідач має право проводити час із малолітній сином на нейтральній території у м. Кривому Розі. У день народження сина відповідач має право проводити із ним час протягом 3 годин на нейтральній території у м. Кривому Розі. Зустрічі відповідача із сином проводити за погодженням та у присутності позивача.

Пропонуючи такий спосіб участі батька у вихованні дитини, позивачем до суду не надано будь-яких доказів його відповідності інтересам малолітнього ОСОБА_7

Графік зустрічей відповідача з дитиною погоджений рішенням виконавчого комітету Центрально - Міської районної ради № 118 від 22.03.2017, судом прийнято рішення про відсутність підстав для його скасування, крім того відповідно до вимог ч ч. 4 і 5 ст. 19 СК України представник органу опіки та піклування заперечував проти його скасування. Тому суд, вирішивши вказану вимогу позову фактично перейме на себе повноваження органу виконавчого влади.

Як вбачається із рішення Європейського суду з прав дитини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що обґрунтованих доказів порушення в першу чергу прав та інтересів малолітньої дитини позивачем суду надано не було, враховуючи те, що рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради «Про участь у вихованні малолітньої дитини» №118 від 22.03.2017 прийнято з дотриманням встановленої законом процедури, з урахуванням прихильності сторін до малолітньої дитини, прав та інтересів дитини на підтримання з батьком, який проживає окремо від дитини регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 158 Сімейного Кодексу України, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: м. Кривий ріг, вул. Кільцева, буд. 19, РНОКПП НОМЕР_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, 50000, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27, про скасування рішення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визначення способу участі гр. ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_7 № 118 від 22.03.2017 та визначення способу участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.02.2018.

Суддя Гринь Н.Г.