03.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/311/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/311/2018
Номер провадження: 2/205/1249/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йогобатьки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.11.1956 року. Від спільного подружнього життя в них народилась донька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) та він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час перебування в шлюбі за спільні кошти, 14.10.1974 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 придбали домоволодіння № 32 по пров. Куйбишева, яке розпорядженням № 1717-р від 14.10.2008 року перенумеровано і перейменовано в домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську. Право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 28.10.1974 року за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14.10.1974 року, записано в реєстрову книгу під № 1-3620.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2017 року встановлений факт належності ОСОБА_5 і ОСОБА_6 домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську на праві спільної сумісної власності.

Далі позивач зазначає, що 21.10.2007 року померла ОСОБА_6, залишивши заповіт, яким усе своє майно заповідала своїм дітям ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) ОСОБА_9 і йому, ОСОБА_1, в рівних частинах кожному. Таким чином, на день смерті його матері, ОСОБА_6, їй належала на праві спільної сумісної власності 1/2 частка житлового будинку № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську. Отже, 1/2 частка житлового будинку № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6. Позивач зазначає, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_6 він проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Львівський, 30 і успадкував за заповітом після смерті матері 1/4 частину домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську. Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 на 1/4 частку домоволодіння є відповідач ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) ОСОБА_9.

07.11.2017 року позивач звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_6. Постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 07.11.2017 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Львівський, буд. 30 після смерті ОСОБА_6, померлої 21 жовтня 2007 року, у звязку з неможливістю виділення частки померлої у спільному майні подружжя.

У звязку з вищевикладеним, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на 1/4 частину домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпрі, що складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 124,3 кв. метри, житловою площею 43,5 кв. метрів, допоміжною площею 22,5 кв. метрів, площа літніх приміщень 58,3 кв. метри, сараю літ. Б, вбиральні літ. В, душа літ. Г, навіса літ. Е, навіса літ. Ж, навіса літ. З, навіса літ. И, огорожі і інших споруд № 1-9,1, к в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 21 жовтня 2007 року.

Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. В судове засідання, після оголошення перерви, позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити (а.с.81).

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. В судове засідання, після оголошення перерви, відповідач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити (а.с.82).

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.66).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 15.02.2018 року заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення доказів було задоволено. Вирішено витребувати у Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Метробудівська, 1) спадкову справу, що була заведена після смерті матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, яка померла 21 жовтня 2007 року.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 30.11.1956 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, актовий запис № 72 (а.с.9). Від шлюбу мають доньку ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6), ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Судом також встановлено, що за час перебування в шлюбі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, 14 жовтня 1974 року придбали домоволодіння № 32 по пров. Куйбишева. Право власності на вищевказане домоволодіння було зареєстровано КП ДМБТІ 28 жовтня 1974 року за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 14 жовтня 1974 року, записана в реєстрову книгу під номером 1-3620 (а.с.10-11).

Із матеріалів справи вбачається, що розпорядженням №1717-р від 14 жовтня 2008 року житловому будинку по пров. Львівському адресу пров. Львівський, 30 (колишня адреса пров. Львівський, 32, вул. Куйбишева, 32) (а.с.12).

Судом встановлено, що 21 жовтня 2007 року померла ОСОБА_6 (а.с.13).

Згідно заповіту від 30 липня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за №1-3621, ОСОБА_6 усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в рівних частках кожному (а.с.14).

Позивач прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 21 жовтня 2007 року, фактично так, як на день її смерті проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем. Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 на 1/4 частку домоволодіння є відповідач ОСОБА_2.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.11.2017 року позивач звернувся до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 21 жовтня 2007 року.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до вимог частин 1, 3 статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами , визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, наведений порядок дотримано при посвідченні вказаного заповіту від 30 липня 1996 року. Укладений заповіт відповідає вимогам Закону, оскільки складений у письмовій формі та посвідчений службовою особою визначеною ст.1251 ЦК України.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р., № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як зазначалось вище, позивач у передбачений законом строк - 07.11.2017 року, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6, яка померла 21 жовтня 2007 року. Судом також встановлено, що після смерті такого спадкодавця була заведена відповідна спадкова справа, однак постановою державного нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 07.11.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пров. Львівський, буд. 30 після смерті ОСОБА_6, померлої 21 жовтня 2007 року, у звязку з неможливістю виділення частки померлої у спільному майні подружжя (а.с.31).

Відтак суд доходить висновку про відсутність у позивача можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого його цивільне право підлягає захисту в судовому порядку.

За змістом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Пунктом 26 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило ч.1 ст. 1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними.

Оскільки в даному випадку, спадкодавці не визначились із розподілом спадщини між спадкоємцями, то суд доходить висновку про рівність часток кожного спадкоємця у спадщині.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За змістом даної статті, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця. Отже, з наведеної норми матеріального закону вбачається, що спадковим може бути тільки майно, яке перебувало у власності спадкодавця.

Як встановлено судом під час розгляду даної цивільної справи по суті, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2017 року за відповідачем ОСОБА_7 визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 21.10.2007 року. Таке рішення набуло чинності у встановленому законом порядку.

Вказаним рішенням суду встановлено, що спірне домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпрі на праві спільної сумісної власності належало ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Така обставина є приюдиційною для суду під час розгляду даної цивільної справи в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. За таких обставин та вимог процесуального закону, суд вважає підтвердженим позицію позивача щодо того, що спірне домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_6, а відтак входило до відповідної спадкової маси.

Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Таким чином, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач, є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 21.10.2007 року, частки кожного спадкоємця у спадщині після смерті вказаної особи є рівними, і отримати в позасудовому порядку право власності на таке спадкове майно позивач не має можливості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 152 (одна тисяча сто пятдесят дві) грн. 50 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу України, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння № 30 по пров. Львівському в м. Дніпрі, що складається: - з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 124,3 кв. м., житловою площею 43,5 кв. м. та допоміжною площею 22,5 кв. м., площа літніх приміщень 58,3 кв. м., - сараю літ. Б, - вбиральні літ. В, - душа літ. Г, навісу літ. Е, - навісу літ. Ж, - навісу літ. З, - навісу літ. И, - огорожі та інших споруд №1-9,І,к в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла 21.10.2007 року.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2) понесені позивачем за документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 152 (одна тисяча сто пятдесят дві) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан