Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2342/17

Номер провадження: 2/511/95/18

04 квітня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання Півоварова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.11.2017 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 04.07.2017 р. склала 13439,54 грн. На підставі викладеного, позивач просить задовольнити його позов.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, просив судові засідання проводити за відсутністю представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с.39).

Відповідач та її представник за довіреністю ОСОБА_2 позовні вимоги Банку визнали частково. 08.02.2018 року в строк встановлений судом представник відповідача ОСОБА_2 надав на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області відзив на позовні вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1, який в той же день направив на юридичну адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується поштовим повідомленням, копія якого наявна в матеріалах справи. (а.с.63). Згідно вказаного відзиву відповідач та її представник не погоджуються з розміром відсотків за користування кредитом, пені, оскільки він значно перевищує збитки банку та ставлять під загрозу існування відповідача. Крім того, вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача штрафів та пені за даним кредитним зобовязанням.

В судове засідання представник відповідача не зявився, просив суд розглянути справу за його відсутності.

04.04.2018 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» надав на адресу суду відповідь на відзив, згідно якої не погодився з викладеними фактами, просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі на підставі наявних в справі матеріалах.

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював. (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.11.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500,00 грн.., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України зі змінами та доповненнями за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконала.

Станом на 04.07.2017 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 13439,54 гривен, яка складається з наступного:

- 939,38 гривен тіло кредиту;

- 4050,22 гривен нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 7333.77 гривен нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500.00 гривен - штраф (фіксована частина);

- 616,17 гривен - штраф ( процентна складова).

Як вбачається з представленого розрахунку (а.с.4-6), відповідач ОСОБА_1 користувалася коштами ПАТ КБ «Приватбанк», востаннє сплачувала заборгованість 13.10.2016 року, втім цієї суми було недостатньо для погашення всієї наявної заборгованості.

У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», даний банк керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

У відповідності з ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Отже, підписавши заяву з Умовами та Правилами надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» його клієнтам, відповідач ОСОБА_1 таким чином приєдналася до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою (а.с.6).

На підставі підписаної сторонами заяви, що разом з Умовами та Правилами, а також Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» і з якими, відповідач ознайомлений та згодний, відбулося підписання між сторонами договору про надання банківських послуг. Після цього Відповідачу було надано строковий кредит у сумі 4500.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказані обставини свідчать про те, що 06.11.2012 року договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 дійсно був укладений і банк виконав передбачені договором зобовязання перед позичальником, в той час як позичальник після прийнятих на себе за договором зобовязань, почала неналежно виконувати покладені на неї договором зобовязання.

Відповідно до п. 1.1.7.43 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт має право в будь-який момент достроково розірвати цей Договір, повідомивши про це банк шляхом подання відповідної письмової заяви про розірвання договору за формою встановленою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з п. 1.1.7.42 Умов та Правил надання банківських послуг сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках договору та підпадаючого під його дію, а також при закінченні використання послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачених договором.

Стаття 1.1.2.15 Умов та правил надання банківських послуг встановлює, що закриття картрахунку не тягне припинення обовязків клієнта погасити заборгованість по рахунку карти.

На підставі Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що договір діє без обмеження строку, а у відповідності до п. 1.1.7.3 цих Умов зазначено, що картковий рахунок Відповідача відкритий на невизначений термін.

Суд вважає встановленими обставини укладення договору між сторонами, не настання обставин припинення дії договору (закриття картрахунку або інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору), а також обставини, що відповідач допустила прострочення, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та процентам.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що Банк у відповідності до умов договору має підстави, як вимагати з позичальника повернення тіла кредиту і сплату процентів, так і застосовувати неустойку у вигляді штрафів та пені.

Згідно з ч. ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як розяснено у абз. 3 п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України.

Згідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни банком тарифів та інших умов обслуговування рахунків.

При цьому банк зобовязаний у строк не менше ніж за 7 днів до ведення змін проінформувати про це Клієнта, зокрема у виписці за картрахунком. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав від клієнта повідомлення про незгоду останнього зі змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови.

Згідно з п. п. 1.1.3.1.9 Банк має право для різних цілей, зокрема про зміну тарифів, встановити контакт з клієнтом, використовуючи будь-які канали звязку: відправлення смс - повідомлення на мобільний телефон Клієнта, поштовий лист, телеграма, повідомлення по електронній пошті, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках POS - терміналах, інші засоби комунікації.

Відповідно до п. 1.1.2.3. до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

При незгоді зі змінами Правил та /або умов банку Клієнт зобовязаний надати ПАТ КБ «ПиватБанк» письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість, що утворилася перед Банком, в тому числі заборгованість, що утворилася протягом 30 днів з моменту повернення Карт, виданих Держателю та його довіреним особам (п. 2.1.1.5.4.).

Необхідно зазначити, що підвищення процентної ставки відбулося тільки витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Виходячи з обізнаності ОСОБА_1 з умовами правилами і тарифами, підписаною позичальником складають кредитний договір від 06.11.2012 року, невиконання відповідачем передбаченого цим договором обовязку отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, не є підставою вважати, що Банк не виконав свого обовязку про повідомлення клієнта про зміну тарифів. Виписка про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам є каналом інформативного повідомлення клієнта, який офіційно передбачений умовами договору в якості обовязкового. Застосування ПАТ КБ «ПриватБанк» інших засобів комунікації для передачі клієнту інформації зокрема про збільшення процентної ставки є правом Банку.

Отже, нарахування банком процентної ставки є обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, головним критерієм в оцінці правомірності застосування штрафу та пені в межах одного договору є перевірка обставин щодо їх одночасного застосування саме щодо одного і того самого виду порушення.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 гривен, що розраховується як: пеня = базова відсоткова ставка по договору/30 (нараховується за кожний день прострочки кредиту) + 50 гривен (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Тобто, умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення (порушення строків виконання, несвоєчасне виконання) грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення але не менше встановленого договором (наказів банку) розміру пені за місяць з можливістю збільшення такого мінімального розміру у разі виникнення прострочення за другий місяць поспіль.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривен + 5 % від суми позову.

Тобто застосування і штрафу і пені повязано з порушенням позичальником строків виконання грошових зобовязань за договором.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а відтак про безпідставність вимог банку в цій частині.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003 цс15 від 21.10.2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає.

Як вбачається з розрахунку, представленого ПАТ КБ «Приватбанк» пеня в сумі 7333,77 гривен нарахована за період прострочення платежів по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом з 01.05.2016 року до 04.07.2017 року.

Зважаючи на викладене, вбачається вимога банку про стягнення штрафу в контексті застосування до боржника подвійної відповідальності.

Суд зважаючи на наведене і приймаючи до уваги заперечення відповідача, доходить висновку, що вимоги про стягнення штрафу в сумі 1116,17 гривен не можуть бути задоволені.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею.

Разом з цим, на думку суду, вимога, щодо стягнення пені, підлягає задоволенню частково, при цьому суд керується положеннями ст.549 ЦК України щодо визначення неустойки (штрафу, пені).

В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі 7333,77 гривен, тому, враховуючи важке матеріальне положення відповідача по справі, яка бажає погасити заборгованість, однак не має доходів, що підтверджується довідкою ДФС в Роздільнянському районі, вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) до суми 4737,52 гривен, обмежившись 12 місяцями з 01.07.2016 року по 04.07.2017 року.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Загальна сума заявлених вимог складає 13439,54 гривен, судовий збір сплачений в сумі 1600.00 гривен (а.с.1). Згідно з цим рішенням суду задоволено вимог на 72%, а отже на загальну суму 9727,12 гривен, а отже з відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено ( 1600,00 грн. х 72% : 100% = 1152,00 грн.)

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) заборгованість станом на 04.07.2017 року за кредитним договором № б/н від 06.11.2012 року в розмірі 9727,12 грн., яка складається з:

- 939,38 гривен тіло кредиту;

- 4050,22 гривен нараховано відсотків за користуванням кредитом;

- 4737,52 гривен нараховано пені

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: м. Київ, вул. Грушевського, № 1Д (МФО 305299, , рахунок № 3111) судові витрати в розмірі 1 344 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. В. Бобровська