Справа № 337/342/18
Провадження № 2/337/628/2018
18 червня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Коваленко В.С.
розглянувши в порядку скороченого провадження цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
02.03.2018 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.
Копію ухвали сторони отримали завчасно. У визначений ухвалою від 02.03.2018 року відповідачу пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив не надійшов. Клопотань сторін про відкладення розгляду справи, не надходило.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, заперечень на позов не надала, від отримання судової повістки відмовилася не зявившись до органів пошти за її отриманням. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у звязку із закінченням встановленого строку зберігання.
Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У суду є підстави для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, ОСОБА_2, 14.04.2011 року у ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК», оформила анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач ОСОБА_2 підписала заяву, та тим самим виявила свою згоду з усіма її пунктами та зобовязувалася їх виконувати.
Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до тексту заяви, ОСОБА_2 виявила згоду з тим, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена.
Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторони уклали договір кредиту, суть якого полягає у наданні грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується наданими суду письмовими фактичними даними.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Про добровільність дій відповідача, та його обізнаність про умови кредитування свідчить її підпис в графі заяви, в якій вона від першої особи констатує те, що ознайомлена і погоджується з умовами надання кредитних коштів, та отримала платіжну картку.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Виходячи з презумпції свободи правочину та паритету сторін у визначенні умов договору, суд вважає, що сторони, які уклали договір, прийняли на себе тягар виконання зобовязань за ним, тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову у повному обсязі.
Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
У позовній заяві позивач просить стягнути 3100 грн. пені, нарахованої за прострочене зобов'язання та 500 грн. штраф (фіксована частина), 1184,80 грн. штраф (процентна складова), нараховані за несвоєчасність сплати боргу.
Суд вважає, що до відповідача застосована подвійна санкція за одне і те саме правопорушення у вигляді невчасного повернення заборгованості по кредиту, що не відповідає ст. 61 Конституції України, а одночасне стягнення двох видів пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є неприпустимим, а тому ці вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Також позивачем нараховано 5% штрафу (процентна складова) від ціни позову. Оскільки ціна позову включає також штрафні санкції, то фактично позивач нараховує штрафні санкції на штрафні санкції, що знову ж таки є неприпустимим у розумінні ст. 61 Конституції України.
Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів, необхідно залишити без задоволення.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 89, 141, 178, 229, 247, 263, 264, 279-289, 354 ЦПК України, ст. 526, 625, 627, 634, 1054 ЦК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 30 днів.

Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцятиднів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:

Повний текст рішення складений 23.06.2018 року.

Суддя: