Головуючий суду 1 інстанції - Журавель Т.С.
Доповідач -Назарова М.В.
Справа № 428/2314/17
Провадження № 22ц/782/952/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря Данько Л.С.

представника відповідача Шепеленка С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову вказала, що в період з 24.05.1994 року по 10.03.2015 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01.07.2006 року обіймала посаду економіста з праці. З листопада 2013 року відповідач перестав сплачувати за своїх працівників єдиний соціальний внесок, у зв'язку з чим Пенсійний фонд перестав нараховувати позивачу страховий стаж, а у травні 2015 року - відповідач перестав нараховувати персоналу заробітну плату (до цього часу нараховував, але не сплачував).

Позивач була змушена 10.03.2015 року звільнитись з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, про що зроблені записи у трудовій книжці.

Станом на день звільнення за період з травня 2014 року по березень 2015 року заборгованість по заробітній платі разом з компенсацією за порушення строків її виплати становить 34847,49 грн. На даний час відповідачем заборгованість не виплачена. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по день ухвалення судового рішення складає 76659,00 грн.

Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по день ухвалення судового рішення.

Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2015 року стягнуто заборгованість по заробітні платі в розмірі 14012 грн.

Судовими наказами Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 жовтня 2015 року стягнуто компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період квітень - грудень 2017 року у розмірі 7456,46 грн., заборгованість по заробітні платі за період січень-березень 2015 року в розмірі 10723 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати у розмірі 2656,06 грн., на загальну суму 13379,06 грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по 21.04.2017 року, тобто з дня звільнення по дату ухвалення судом даного рішення, у розмірі 84824, 85 грн. Стягнуто з відповідача судові витрати в сумі 848,25 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 липня 2017 року заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2017 року було скасовано.

Після збільшення позовних вимог позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2015 року по 30 вересня 2017 у розмірі 99990,00 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2015 року по 19.10.2017 року у розмірі 104322,90 грн., яка визначена без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1043,23 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у вимозі про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, не взяв до уваги письмові докази, які доводять відсутність вини підприємства, та те, що на господарську діяльність підприємства впливає дія форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у вигляді військових дій на території Луганської області та м. Сєвєродонецька, що призвело до вимушеної зупинки підприємства з 2014 року. Унеможливлення виконання обов'язків товариства, передбачених ст.ст. 47, 116 КЗпП України в день звільнення позивача 10.03.2015 року спричинено впливом дії форс-мажорних обставин, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення від відповідальності.

На апеляційну скаргу відповідача надійшов відзив позивача, в якому позивач ОСОБА_4 вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_4 була прийнята економістом з праці та планування у фінансово-економічний відділ ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест». 01.07.2006 року на підставі наказу №97-к від 06.07.2006 року переведена економістом з праці та 10.03.2015 року звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до наданої відповідачем довідки №26 від 15.02.2017 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» в день звільнення ОСОБА_4 10.03.2015 року через відсутність у підприємства грошових коштів позивачу не була виплачена нарахована заробітна плата за період з квітня 2014 року по березень 2015 року включно. На день складання даної довідки заборгованість підприємства перед ОСОБА_4 не погашена (а.с. 9, 10 т. 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення заявлених вимог позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості протягом розгляду справи позовних вимог ОСОБА_4 та доведеність їх належними доказами, мотивуючи це відсутністю встановлених сертифікатом Луганської регіональної торгово-промислової палати форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) щодо невиплати заробітної плати, а наданий відповідачем «Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)», який виданий певними фахівцями в галузі права та підписано віце-президентом Торгово-промислової палати України, не є належним і достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, яким має бути лише сертифікат.

Наданий відповідачем на підтвердження відсутності вини підприємства внаслідок існування форс-мажорних обставин сертифікат Торгово-промислової палати №7566 від 26 травня 2017 року суд не прийняв до уваги, оскільки цей сертифікат не містить висновку про обставини непереборної сили для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження існування обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку з працівником при звільненні.

Таким чином, суд вважав, що відповідачем не представлено доказів відсутності вини підприємства у непроведенні розрахунку з позивачем в день його звільнення, а відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до закону науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України визнається тим документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданим згідно з чинним законодавством, а тому у суду першої інстанції не було підстав вважати, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності вини відповідача у непроведені розрахунку при звільненні позивача. Свій висновок апеляційний суд обґрунтовує наступним.

Закон (стаття 116 Кодексу законів про працю України) зобов'язує роботодавця провести розрахунок з працівником в день його звільнення. У разі порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні закон надає працівнику право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (стаття 117 Кодексу законів про працю України).

Закон також передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, якою визнається надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків (стаття 617, пункт 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вказаних приписів норм матеріального права, відповідач зобов'язаний був довести, а суд - встановити, що саме в день звільнення позивача існували обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), тобто такі обставини, які існують, не зважаючи на всі необхідні та достатні заходи, що вжиті роботодавцем.

Ознаки непереборної сили, наведені в пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України, - непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Встановлено, що в період виникнення спірних правових відносин на території Луганської області проводилась антитерористична операція, яка триває.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За змістом статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією Торгово-промислової палати України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий Торгово-промислової палати України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Розділом шостим Регламенту засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) передбачено порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Зокрема, пунктом 6.12 передбачено, що сертифікат після його внесення до реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс-мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка Торгово-промислової палати України/ регіональної торгово-промислової палати.

Аналіз вищезазначених норм права приводить суд до висновку про те, що поняття «сертифікат» та «висновок» Торгово-промислової палати згідно чинного законодавства є тотожними. Висновок Торгово-промислової палати України (у тому числі і науково-правовий) є різновидом сертифікату Торгово-промислової палати України, який належним чином засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Висновком Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року №3029/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 25 травня 2014 року для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», що унеможливило виконання обов'язку, передбаченого статтями 47, 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівників, які, у тому числі, мали місце 28 травня 2015 року (день звільнення позивача з роботи) (а.с. 208-219 т. 1).

Вказаний вище висновок складений на бланку Торгово-промислової палати України, підписаний віце-президентом Торгово-промислової палати України та виданий згідно з чинним законодавством, у зв'язку з чим є належним доказом, який встановлює не тільки факт настання обставин непереборної сили, але і його вплив на реальну можливість виконання відповідачем зобов'язання здійснити в день звільнення розрахунок з позивачем, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання такого зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16 щодо застосування в подібних правовідносинах статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи, викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, посилається на те, що заборгованість по заробітній платі виникла задовго до початку проведення антитерористичної операції в окремих районах Луганської області, тому посилання відповідача на форс-мажорні обставини є необґрунтованим. Крім того, не зважаючи на складнощі виробничого, фінансового, енергетичного характеру, підприємство здійснювало господарську діяльність, а отже мало можливість розрахуватись з працівниками. Відповідач не звільнений від сплати податків та інших обов'язкових платежів; не вживає заходів для оскарження рішень, на підставі яких з нього здійснюється примусове стягнення грошових коштів; не вживає заходів для вирішення виробничих завдань та погашення заборгованості по заробітній платі, яка не погашена до сьогоднішнього часу.

Аналізуючи доводи позивача, апеляційний суд зауважує, що для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника вирішальне значення має встановлення обставин, які перешкоджали провести такий розрахунок саме в день звільнення працівника. Існування цих обставин доведено належним доказом, яким законом визнається висновок Торгово-промислової палати України, який засвідчив унеможливлення виконання відповідачем обов'язку, передбаченого ст.ст. 47 та 116 КЗпП України, а саме - провести розрахунок з кожним звільненим працівником, зокрема і 10.03.2015 року (день звільнення позивача - а.с.218 т. 1) . Що стосується невжиття відповідачем заходів для погашення заборгованості по заробітній платі, то в даному випадку таке стягнення може бути здійснено в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, передбачена законом примусова процедура стягнення заборгованості по заробітній платі може бути застосована виключно після звернення позивача до суду та отримання виконавчого документу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Однак, як вбачається з тексту позовної заяви, з моменту звільнення позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з вказаних вище підстав.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову підлягає також скасуванню рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови - 09 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: