Справа № 314/1549/18
Провадження № 2/314/831/2018
14.06.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Беспалько Т.Д.,
при секретарі - Печонкіної В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вільнянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є власником квартири № 23 житлового будинку № 16 по вул. Зачиняєва у м. Вільнянську, Запорізької області на підставі договору дарування від 21.02.2006 року, але існують реальні загрози порушення його права користування та розпорядження власною квартирою, так як відповідач по справі з березня 2015 року не проживає в даній квартирі, що підтверджується актом обстеження житлово- побутових умов за участю депутата міської ради.
Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час та місце слухання справи попереджена належним чином. Позивач надав суду заяву слухати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Просив суд усунути для нього перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою, визнавши відповідачку, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири № 23 житлового будинку № 16 по вул. Зачиняєва у м. Вільнянську, Запорізької області на підставі договору дарування від 21.02.2006 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області.
Згідно копії інформаційної довідки з ОП ЗМБТІ за позивачем зареєстровано право власності на спірну квартиру.
При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 4 ЦК України.
За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14.
Як було встановлено судом відповідач з березня 2015 року не проживає у спірній квартирі, про що свідчить акт обстеження житлово- побутових умов за участю депутата міської ради та сусідів від 22.05.2018 року.
. Позивач не визнає право відповідача на користування своєю квартирою.
Так, з огляду наведених норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Таким чином, хоча ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання та ведення спільного побуту, однак є ряд випадків, коли особи будуть вважатися членами сім'ї, не проживаючи разом. В контексті ж ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Якщо ж виходити з розуміння сім'ї за житловим законодавством то відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України "до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство". Тут ознака постійного проживання є обов'язковою умовою розуміння сім'ї.
Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 150,156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265,417 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження майном, шляхом визнання ОСОБА_2
такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянский районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.
Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько