Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 304/253/16-ц

провадження № 61-1412св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Сімерківська сільська рада Перечинського району Закарпатської області,

третя особа - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

представник третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року у складі суддів: Мацунича М. В., Боднар О. В., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 подала позовну заяву до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_9, який був забудовником та головою дворогосподарства в АДРЕСА_1, де після смерті залишились проживати його сини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_10 у спадковому будинку була зареєстрована і фактично проживала його дружина ОСОБА_4, хоча ОСОБА_10 і був зареєстрований у цьому будинку, проте фактично не проживав у ньому.

Позивач зазначає, що вона, ОСОБА_4 була дружиною покійного ОСОБА_10, а тому належить до першої черги спадкоємців. Має намір оформити право власності на спадкове майно за покійним чоловіком, а саме на будинок АДРЕСА_1. Однак реєстрація ОСОБА_10, брата померлого чоловіка, у спадковому будинку породжує в нього право на спадщину.

Позивач уточнила позов та просила суд встановити факт непроживання ОСОБА_10 у спадковому будинку в період з березня 1994 року по 2002 рік.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року у складі судді Амаровича В. П. позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, у період з березня 1994 року по 2002 рік не проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду мотивоване тим, що виходячи з пояснень позивача, третіх осіб та показань свідків, ОСОБА_10 з березня 1994 року по 2002 рік у будинку АДРЕСА_1 не проживав, хоча і був в ньому зареєстрованим, а належні докази, які свідчили б про протилежне у справі, відсутні.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що цей спір є фактично спором про спадкування, належними відповідачами у зазначених спорах є усі спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Суд першої інстанції не залучив до участі в справі як відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які є спадкоємцями за законом першої черги, після смерті свого батька ОСОБА_10 та не врахував, що в результаті вирішення спору будуть вирішені питання про обсяг їх прав та обов'язків як спадкоємців за законом.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції з'ясовував у третіх осіб чи мають вони майнові вимоги щодо предмета спору, апеляційний суд не перевірив чи зверталися треті особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

9 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_9, який був забудовником будинку № АДРЕСА_1.

На день смерті ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1, були зареєстровані сини померлого: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_10

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 лютого 1996 року у справі за позовом ОСОБА_11 про визнання безвісно відсутнім її колишнього чоловіка ОСОБА_10 встановлено, що ухвалою того ж суду від 24 листопада 1994 року було оголошено розшук ОСОБА_10 за ухилення від сплати аліментів на трьох дітей.

Під час розгляду справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали заяву про вступ до участі в розгляді справи як треті особи без самостійних вимог на предмет спору та ухвалою суду першої інстанції заяви задоволено, залучено вказаних осіб до участі у справі в якості третіх осіб.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 як діти спадкодавця є його спадкоємцями першої черги за законом.

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, та ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

У справах про спадкування належними відповідачами є усі спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Апеляційний суд, встановивши, що належний відповідач до участі у справі не залучений, а суд апеляційної інстанції не має таких повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції з'ясовував у третіх осіб чи мають вони майнові вимоги щодо предмета спору, однак треті особи своїми права не скористалися є необґрунтованими, оскільки суд залучає належних відповідачів лише за клопотанням позивача (стаття 33 ЦПК України у редакції 2004 року).

Доводи скарги про те, що апеляційний суд не перевірив чи зверталися треті особи до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька не спростовують висновків апеляційного суду про те, що справа розглянута без належних відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, віднести на ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик