Справа № 369/2915/18
Провадження № 2/369/1923/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання права власності на спадковий житловий будинок.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після його баби ОСОБА_5 та прийняв спадщину у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України.

Державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлючих документів на вказаний житловий будинок.

Позивач зазначив, що не зважаючи на те, що цей житловий будинок не був зареєстрований в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» та в Державному Реєстрі реєстрації права власності на нерухоме майно, він належав померлій на праві власності, а тому входив до складу спадкового майна.

Даний житловий будинок будувався на земельній ділянці, яка була відведена ОСОБА_5 для будівництва житлового будинку, що підтвердується наказом № 15 від 25 січня 1964 року овоче-молочного радгоспу «Білогородський» про виділення земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва; актом від 27.01.1964 року про виділення земельної ділянки в натурі під забудову; рішенням виконкому Білогородської сільської ради від 14 лютого 1964 року про дозвіл ОСОБА_5 проводити будівництво житлового приміщення на земельній ділянці 0,08 га по АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок був побудований в 1964 році. На той час реєстрація будинків проводилась тільки в господарських книгах сільської ради та діяв Цивільний кодекс України в редакції 1963 року.

Вартість спадкового житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до оцінки вказаної в техпаспорті БТІ за 2017 рік становить 273 513 грн..

Позивач зазначив, що він як спадкоємець прийняв спадщину у встановлений законом строк, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, фактично володіє та користується спадковим майном.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_1) Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 83,2 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м. в прядку спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали та просили його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5, про що в Книзі реєстрації смертей ІНФОРМАЦІЯ_2 року зроблено актовий запис № 64 та видано свідоцтво про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 року серія НОМЕР_2.

Позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_5, що підтверджується посвідкою про народження (свідоцтво про народження) від 05 травня 1940 року № НОМЕР_4, свідоцтвом про одруження від 12 жовтня 1963 року № НОМЕР_7 та свідоцтвом про народження від 28 грудня 1968 року серії НОМЕР_3. Відповідно до посвідки про народження 05 травня 1940 року № НОМЕР_4 ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_5. Відповідно до свідоцтва про одруження від 12 жовтня 1963 року НОМЕР_8 ОСОБА_6 після реєстрації одруження присвоєно прізвище ОСОБА_1. Відповідно до свідоцтва про народження від 28 грудня 1968 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4. Таким чином позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_5.

Згідно заповіту від 09 листопада 2005 року, посвідченого секретарем Білогородської сільської ради Вовк Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 111, ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла онуку ОСОБА_8.

22 січня 2008 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

22 січня 2008 року ОСОБА_4 звернулась до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори з заявою, якою відмовилась від обов'язкової частки у спадщині.

07 грудня 2013 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, в якій просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,080 га.

07 грудня 2013 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за №1-1231 на земельну ділянку загальною площею 0,080 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_5.

15 грудня 2017 року позивач звернувся до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою, якою просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом або постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1.

15 грудня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1. Державний нотаріус обгрунтовував свою постанову відсутністю правовстяновлюючих документів на вказане нерухоме майно.

Відповідно до виписки з погосподарської книги за 2006-2010 роки № 18 виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03.11.2017 року № 748, згідно запису з погосподарської книги, номер особового рахунку № НОМЕР_6, будинок, який розташований в АДРЕСА_1, головою домогосподарства є ОСОБА_5, рік побудови будинку 1964.

Також, згідно листа Білогородської сільської ради від 02 січня 2018 року №134/02-26, згідно записів з погосподарських книг, які велись до та після 90-х років по даний час із 1964 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року головою господарства на житловий будинок АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_5.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, інвентарна справа № 2823, паспорт виготовлено за станом на 05.12.2012 року власником будинку значиться ОСОБА_5.

29 серпня 2018 року від Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори надійшов лист №2200/01-16 від 16 вересня 2018 року, яким вона повідомила, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 заведена Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за №33 та закінчена і передана на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву.

Таким чином, зібраними у справі доказами підтверджується право власності ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1. на час її смерті.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 на час смерті та права на нього не припинились у зв'язку зі смертю. Позивач є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом та прийняв спадщину.

У зв'язку з невизнанням права власності позивача на житловий будинок, це право підлягає захисту в судовому порядку. Зважаючи на це, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 392, 1216-1218 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 83,2 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5.

Інформація про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.