Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Назарова М.В.
Справа № 2-о/1205/83/11
Провадження № 22ц/782/963/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Данько Л.С.

прокурора Фесенко Л.І.

представника скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 листопада 2011 року

у цивільній справі за заявою прокурора Білокуракинського району Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, відумерлою

в с т а н о в и л а:

14 листопада 2011 року прокурор Білокуракинського району Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області звернувся до суду з заявою про визнання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, відумерлою. В обґрунтування заяви прокурор посилався на те, що проведеною прокуратурою Білокуракинського району перевіркою встановлено, що ОСОБА_4 померла 27.03.1998 року, що підтверджується актовим записом про смерть №11 від 29 березня 1998 року. Згідно особистого сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ЛГ № 005398 вона отримала у власність земельну ділянку як член КСП «Червоноармієць», вартість якої станом на 21.10.2011 року складає 114255,55 грн.

У день смерті ОСОБА_4 за місцем проживання спадкодавця с. Гладкове Білокуракинського району Луганської області, відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки. Перевіркою було встановлено, що протягом більш ніж одного року після відкриття спадщини буді-які спадкоємці із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4, до нотаріальної контори не зверталися. На день смерті ОСОБА_4 проживала одна. Невизначеність із субєктом права власності на земельну ділянку, що є предметом даного спору, виключає її належне використання, унеможливлює розпорядження нею Червоноармійською сільською радою Білокуракинського району для суспільних потреб.

Тому обґрунтовуючи свою участь у справі вимогами ч. 1 ст. 45 ЦПК України (в редакції 2004 року) та ч. 1 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», із посиланням на застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 1277 ЦК України просив визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ЛГ № 005398, вартість якої складає станом на 21.10.2011 року - 114255,55 грн., відумерлою та передати її у власність територіальної громади Червоноармійської сільської ради білокуракинського району.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 листопада 2011 року позов задоволено та визнано спадщину у вигляді земельної частки (паю), розташованої на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, померлої 27.03.1998 року, відумерлою.

Передано у власність територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Червоноармієць» серія ЛГ №005398 від 27.02.1997 року за №274, вартість якої станом на 21.10.2011 року становить 114255,55 грн., що належала на праві власності ОСОБА_4, яка померла 27.03.1998 року.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_3, який не брав участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та обовязки, оскільки він є спадкоємцем за законом після померлої бабусі ОСОБА_4, фактично прийняв спадщину, проте, до участі у справі його залучено не було та вирішено питання щодо спадкового майна.

Тому просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора Білокуракинського району Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області за необґрунтованістю.

В суді апеляційної інстанції скаржник підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Від виконувача обовязки керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просив скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, заяву прокурора Білокуракинського району Луганської області в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, відумерлою, залишити без розгляду, оскільки скаржник ОСОБА_3 участі у справі як спадкоємець не приймав, не був залучений як заінтересована особа, і зазначені обставини свідчать про наявність спору про право (а.с. 69-76).

Від Мирненської (Червоноармійської) сільської ради Білокуракинського району Луганської області надійшло клопотання про те, що Рада просить залишити заяву прокурора без розгляду (а.с. 77).

Заслухавшидоповідь судді-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, розглянувши справу у межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення та на час подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України (в редакції 2017 року) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або часткового з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2017 року) якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки, виданої Червоноармійською сільською радою Білокуракинського району Луганської області від 14.10.2011 року №238, ОСОБА_4 померла 27.03.1998 року, актовий запис №11 від 29.03.1998 року. На момент смерті проживала одна. ОСОБА_4 мала земельний пай на підставі сертифікату серії ЛГ № 005398. Станом на 01.10.2011 року за оформленням спадщини в Червоноармійську сільську раду не звертались (а.с. 4).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 померла 27.03.1998 року (а.с. 6).

До нотаріальної контори щодо спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4, станом на 26.10.2011 року ніхто не звертався (а.с. 5).

Згідно довідки, виданої відділом Держкомзему у Білокуракинському районі, ОСОБА_4 дійсно отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Червоноармієць» серія ЛГ № 005398 від 27.02.1997 року за № 274, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримувала (а.с.7).

Задовольняючи заяву прокурора, суд дійшов висновку про її обґрунтованість протягом розгляду справи судом.

Проте, такий висновок суду є передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 549 ЦК України (1963 року, що діяв на момент виникнення правовідносин по справі) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України N18/5 від 14.06.94 р., чинній на час виникнення вказаних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу (1540-06). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Оскаржуючи рішення суду, скаржник надав суду відомості про те, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року, що набрало законної сили 03.10.2017 року, встановлено факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним онуком померлої 28 березня 1998 року ОСОБА_4, яка була матірю ОСОБА_5 померлого 21.07.1994 року батька заявника ОСОБА_3 (а.с. 32).

Згідно довідки, виданої Просторівською сільською радою Білокуракинського району Луганської області 16.08.2017 року за №1070 ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 та фактично мешкала на території Просторівської сільської ради, вулиця Першотравнева, будинок № 171, село Просторе Білокуракинського району Луганської області померла 28.03.1998 року; на момент смерті разом із нею проживали: невістка - ОСОБА_6, онук ОСОБА_3 (а.с. 31).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України дружина та діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частику спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Вимоги вказаних норм ЦК України 2003 року в наведеній частині повністю відповідають вимогам ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що скаржник ОСОБА_3 дійсно є спадкоємцем після смерті своєї баби ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину після неї за правом представлення.

Розглянувши справу за заявою прокурора Білокуракинського району Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання спадщини відумерлою лише за участю Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, суд першої інстанції неправильно визначився із суб'єктним складом вказаних правовідносин.

За таких обставин, коли є спадкоємці за правом представлення, які надають суду докази про вчинення ними дії, що свідчать про прийняття спадщини, а їх до участі у справі не залучено, рішення суду не є законним.

Суд на зазначене уваги не звернув, не перевірив наявність спадкоємців за законом після померлої не лише за фактом звернення до нотаріальної контори, а й за фактичним місцем проживання спадкодавця, що відповідно до вимог розділу «Окреме провадження» як в редакції ЦПК України, що діяв на час виникнення правовідносин по справі, так і на момент розгляду скарги під час розгляду справи окремого провадження є обовязком суду. Згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2017 року) під час розгляду справ окремого провадження суд зобовязаний розяснити учасникам справи їхні права та обовязки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. З метою зясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч. 2 ст. 294 ЦПК України).

Вказане порушення норм процесуального права є відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обовязковою підставою для скасування судового рішення та згідно вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України (в редакції 2017 року) - залишення заяви без розгляду і розяснення заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 29 листопада 2011 року скасувати та залишити заяву прокурора Білокуракинського району Луганської області в інтересах держави в особі територіальної громади Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, відумерлою без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту постанови 06 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді: