АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м.Херсон

Справа № 660/211/18

Провадження №22-ц/791/1192/18

Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя-доповідач)Ігнатенко П.Я.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Каневського В.О. від 31 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»або банк) звернулося до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, станом на 31.01.2018 року утворилась заборгованість за кредитом - 5097,63грн.; заборгованість по процентам - 16723,27 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 5323,62 грн.; штраф: 250 грн. - фіксована частина; 1357,23 грн. - процентна складова.

На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_5 на свою користь загальний розмір заборгованості у сумі 28751,75 грн. та судові витрати.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. При цьому підтримує позовні вимоги частково та просить стягнути з відповідача суму заборгованості по відсоткам за період з 03.03.2015 по 03.03.2018 року - 5464,66 грн.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа розглядається апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12).

На виконання умов договору позичальнику видано картку № НОМЕР_1 зі строком дії до березня 2012 року (а.с. 78).

Відповідно до відомостей про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1, наданого банком у ході апеляційного розгляду, кредитний ліміт збільшено до 5100 грн. та вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом №б/н від 09.04.2008 року відповідачка здійснила 13.04.2009 року шляхом внесення готівки (а.с. 129-134).

Таким чином, останній платіж по погашенню заборгованості ОСОБА_5 здійснила 13.04.2009 року, кінцевим терміном повернення кредиту є березень 2012 року, отже позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Така ж правова позиція зазначена Верховним судом України у постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-68цс15 та у постанові від 23.11.2016 року № 6-2104цс16.

З приводу позовних вимог, які підтримує позивач, про стягнення процентів за три роки, що передували зверненню до суду, тобто з 03.03.2015 року по 03.03.2018 року, суд дійшов такого.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме - до березня 2012 року.

Згідно анкети-заяви за договором № б/н від 09 квітня 2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «»Універсальна, 30 днів пільгового періоду» у межах строку кредитування до 31 березня 2012 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 квітня 2012 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

За наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Позивач звернувся до суду з позовом 13 березня 2018 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про сплив строку позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами.

Зазначене узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18 у справі № 444/9519/12.

Окрім того, згідно цієї ж правової позиції, оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку в зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на переривання строку позовної давності погашенням заборгованості 31.07.2015 року судовою колегією до уваги не приймаються за таких підстав.

Згідно відомостей про рух коштів по рахунку, наданих в ході апеляційного розгляду, вбачається, що 31.07.2015 року відбулось автоматичне погашення простроченої заборгованості ОСОБА_5 Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 08 листопада 2017 року № 6-2891цс16 вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Таким чином, автоматичне списання коштів з рахунків боржника не перериває строк позовної давності, оскільки відсутнє волевиявлення останнього по визнанню боргу та його погашенню, а тому не є підставою для застосування ст. 264 ЦК України.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі про те, що проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача за останні три роки, що передували зверненню до суду із позовом, а саме з: 03.03.2015 року по 03.03.2018 року в сумі 5464,66 грн. з підстав зазначених вище.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновки суду не спростовують та позбавлені правового обґрунтування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування або зміни немає.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 06 серпня 2018 року.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова