АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5456/17 22-ц/774/422/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/5456/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі та повне судове рішення складено 17 жовтня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що його батьки проживали та були зареєстровані у домоволодінні, яке належало його батькові. Поряд з будинком батьків знаходиться будинок позивача, фактично земельні ділянки, на яких розташовані зазначені вище будинки були об'єднані і позивач постійно проживав з батьками, але зареєстрований був за адресою свого будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, мати не отримувала свідоцтва про право власності на домоволодіння. Позивач проживав разом з матір'ю, піклувався про її здоров'я до дня її смерті. Після чого позивач не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, так як продовжував проживати в спадковому будинку, ремонтувати його, сплачувати комунальні послуги. На теперішній час виникла необхідність відчужити будинок, в зв'язку з чим 02.08.2017 року він звернувся до нотаріуса, який відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку та відсутності документального підтвердження факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем на час її смерті. Просив встановити факт постійного проживання з матір'ю ОСОБА_5 понад 5 років з 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та поновити строк для прийняття спадщини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та постановити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм процесуального та морального права. Зокрема, позивач вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги довідку та акт з місця проживання позивача, завірені підписом квартального уповноваженого, та помилково зазначає, що такі документи повинна надавати житло-комунальна організація місцевого самоврядування. Також судом проведено не повне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення строку для прийняття спадщини в апеляційному порядку не оскаржено, у зв'язку з чим колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту його проживання з матір'ю ОСОБА_5 понад 5 років з 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості цих позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Аналогічні норми процесуального права закріплено й у статті 263 ЦПК України, в редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положеннями ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року).

За змістом ст. 57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши в судовому засіданні надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт спільного проживання позивача з матір'ю ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинку АДРЕСА_1.

Так, як вбачається з матеріалів справи, мати позивача - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років (а.с. 9).

Згідно довідки квартального комітету №1, 2 Покровського району, ОСОБА_1 проживав та доглядав за своєю матір'ю ОСОБА_5 по день її смерті у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Згідно Акту від 04 вересня 2017 року, підписаного сусідами померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, останні підтвердили, що ОСОБА_1 проживав та доглядав за своєю матір'ю ОСОБА_5 по день її смерті у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 26).

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідач Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не заявляв суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 та його покійна мати ОСОБА_5, проживали разом на день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому колегія суддів вважає за можливе встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинку АДРЕСА_1.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду в оскаржуваній частині з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2017 року - в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем скасувати та ухвалити нове рішення.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з матір'ю ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: