АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7561/17 22-ц/774/1375/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/7561/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 20 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 08.04.2011 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 30% та третю групу інвалідності з 04 квітня 2011 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» на його користь моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема, відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння йому моральної шкоди у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача. При цьому, позивач при прийомі на роботу був під підпис ознайомлений з умовами праці та добровільно працював у шкідливих умовах з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах. Крім того, на думку представника відповідача, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є неспівмірним та не відповідає засадам виваженості та справедливості.

Позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат Починок В.В., надав відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, у якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2018 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач з 14.09.2000 року по 21.04.2011 року водієм автотранспортного засобу БілАЗ, на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі у кар'єрі.

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2011 року позивачу був встановлений наступний діагноз - вібраційна хвороба першої - другої ст. від дії комбінованих вібрацій з синдромами полірадикулонейропатії, деформуючий артроз дбібних суглобів кістей, церебрально-периферичної ангіодистонії. Професійне захворювання виникло за таких обставин, зокрема, працюючи з 14.09.2000 року водієм автомобіля БілАЗ на вивезенні гірничої маси із кар'єра дільниці технологічного транспорту гірничо-транспортного цеху ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» виконував роботи, що супроводжувались дією на організм вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Згідно з актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2011 року причиною зазначених професійних захворювань є тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів (а.с.14-16).

Висновком МСЕК від 08.04.2011 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено втрату профпрацездатності в загальному розмірі 30 % а також третю групу інвалідності (а.с.18).

При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності не змінювався, а висновком МСЕК від 21.04.2015 року ОСОБА_1 підтверджено відсоток втрати профпрацездатності 30 % та третю групу інвалідності, безстроково (а.с.21).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, а також третьої групи інвалідності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як особа, яка не забезпечила позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2011 року, причиною професійного захворювання позивача є зокрема, тривала робота у період з 14.09.2000 року по 21.04.2011 рокуводієм автомобіля БілАЗ на вивезенні гірничої маси із кар'єра дільниці технологічного транспорту гірничо-транспортного цеху ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК» виконував роботи, що супроводжувались дією на організм вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Судом першої інстанції встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями. Так, позивачзмушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, довга хода, переохолодження. Він не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежена в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачеві встановлений хронічний характер захворювань.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з відсутністю вини відповідача у її заподіянні, оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11 березня 2011 року, яким визначено, що причиною професійних захворювань позивача є робота позивача в тому числі і на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме виконання робіт, пов'язаних з дією на організм вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Відповідно до п.16 зазначеного Акту, професійне захворювання позивача за тих обставин, тривалої роботи у період з 14.09.2000 року по 21.04.2011 рокуводієм автомобіля БілАЗ на вивезенні гірничої маси із кар'єра дільниці технологічного транспорту гірничо-транспортного цеху ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПАТ «ЦГЗК» виконував роботи, що супроводжувались дією на організм вібрації, рівень якої перевищував ГДР.

Крім того, п.19 зазначеного Акту встановлено, що особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів є керівництво підприємств, зокрема ПАТ «ЦГЗК», зазначених в п. 16 Акту, під час праці позивача на них.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів вини відповідача в отриманні ним професійних захворювань.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач змушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, довга хода, переохолодження. Він не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежена в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачеві встановлений хронічний характер захворювань.

Посилання представника ПАТ «ЦГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_1 з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ «ЦГЗК» про те, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 11.03.2011 року, складеним комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, який відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався та є дійсним.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено порушення ПрАТ «ЦГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов'язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, робота позивача у шкідливих умовах праці на іншому підприємстві та період роботи на підприємстві відповідача, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах на іншому підприємстві, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: