Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 295/14160/15-ц

провадження № 61-8859св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року у складі судді Перекупка І. Г. та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року у складі суддів: Зарицької Г. В., Жигановської О. С., Якухно О. М.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні загальним проїздом. Посилаючись на те, що відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні загальним проїздом, який розташований між їхніми земельними ділянками, просили суд зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні проїздом, що призначений для загального користування, площею 117 кв. м між будинками АДРЕСА_1 шляхом демонтажу зачинених на замок воріт та хвіртки, які перекривають проїзд загального користування зі сторони вулиці Щорса, огорожі з металевої сітки, що перекриває вихід з їх власного подвір'я до проїзду загального користування.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі мають необхідність у користуванні проїздом до своєї земельної ділянки для під'їзду транспортом, проведення обслуговування будинку, який внаслідок установлення відповідачами воріт, хвіртки та огорожі позбавляє їх можливості використовувати спірну земельну ділянку, призначену для загального користування.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У вересні 2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року, в якій просять скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у дані справі, витребувано з Богунського районного суду м. Житомира зазначену справу та зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

08 листопада 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 на касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі аргументи є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам у справі.

1 листопада 2016 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

21 лютого 2018 року дана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 05 травня 2005 року та державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 грудня 2005 року є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 1000 кв. м за цією ж адресою.

Відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 Дана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Житомирської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення меж земельної ділянки в натурі, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Вищенаведеним рішенням також встановлено, що між будинками АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка для проїзду площею 117 кв. м, яка не надана у власність або користування співвласників зазначених будинків і не включена до відповідних правовстановлюючих документів, тобто вказана земельна ділянка належить територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради.

Належних та допустимих доказів на спростування даних обставин відповідачами суду не надано.

На спірній земельній ділянці загального користування площею 117 кв. м, яка розташована між будинками АДРЕСА_1 та необхідна позивачам для проїзду до їх земельної ділянки, відповідачі без їхнього дозволу та погодження встановили металеві ворота, хвіртку та огорожу з металевої сітки, ворота та хвіртку закрили на замки.

Спірна земельна ділянка не перебуває у власності відповідачів, а відноситься до земель загального користування, а також що встановивши на ній ворота, хвіртку та огорожу, відповідачі позбавили позивачів можливості користуватися нею, чим порушили їх права, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанцій при розгляді даної справи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Інші доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2016 року зупинено виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі, тому виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 липня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат