Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 125/30/16-ц

провадження № 61-18615св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у складі судді Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт належності ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документа на право на земельну частку (пай) площею 3,70 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «За мир», а саме сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який виданий на ім'я ОСОБА_5

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, а саме право на земельну ділянку (пай) площею 3,70 га в умовних кадастрових одиницях без визначення меж в натурі (на місцевості), яка розташована на території Супівської сільської ради Барського району Вінницької області по КСП «За мир» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1).

20 червня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року. На обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що він є сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та спадкоємцем першої черги після його смерті.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року відмовлено та повернуто її заявнику.

Ухвалу судді апеляційного суду мотивовано тим, що доданими до апеляційної скарги матеріалами не підтверджено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а отже оскаржуваним рішенням районного суду не вирішувалось питання про його права та обов'язки, а тому відповідно до положень частини першої статті 294 ЦПК України він не має права на апеляційне оскарження рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року.

У серпні 2017 року ОСОБА_3- представник ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року, справу передати до суду апеляційної інстанції, для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки доказам у справі, наданих на підтвердження того факту, що ОСОБА_5 та ОСОБА_5 одна і та сама особа - а ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5, а тому як спадкоємець першої черги після смерті батька має право оскаржити рішення районного суду, яким вирішено питання про його права на спадкове майно.

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила про те, що ухвала апеляційного постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5

Згідно з випискою з погосподарських книг по Супівській раді Барського району Вінницької області з 1967-1969 роки головою двору був ОСОБА_5, 1918 року народження, його сином є ОСОБА_4, 1952 року народження (а. с. 55).

Згідно з довідкою Супівської сільської ради Барського району Вінницької області ОСОБА_5, 1918 року народження та ОСОБА_5, 1918 року народження, одна і та ж особа (а. с. 58).

Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року з тих підстав, що факт родинних зв'язків між заявником та спадкодавцем не підтверджено, а отже права ОСОБА_4 не порушено.

Звернувшись повторно до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року, ОСОБА_4 посилався на те, що він звернувся до Барського районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та ОСОБА_5, однак його заяву було залишено без розгляду на підставі статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) у зв'язку з тим, що вбачається спір про право.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15.

Апеляційний суд у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив, не спростував надані заявником докази на підтвердження порушення його прав оскаржуваним рішенням районного суду, фактично позбавив ОСОБА_4 конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

За таких обставин висновки апеляційного суду щодо наявності передбачених законом підстав для відмови у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 не відповідають закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до положень частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року.

Керуючись статтями 406, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило