Справа № 372/1367/18
Провадження № 2-1081/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тиханського О.Б.,

за участю секретаря Авсюкевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами кредитним договором та наявність значної заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.08.2017 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту №500608065, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 199969,93 грн., у строк до 02.08.2021, проте умови відповідачем порушуються і станом на 02.04.2018 її заборгованість по кредитному договору, з урахуванням інших платежів складає 204843,56 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій суду заяві просить слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач в судове засідання не зявилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов визнає частково.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 01.08.2017 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту №500608065, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредиту у розмірі 199969,93 грн., у строк до 02.08.2021, зі сплатою позичальником 12,99% річних, а позичальник зобовязувався повернути кредит, відповідно до графіку платежів, відповідно до Додатку №1 до даного договору, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначних даним договором.

Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

Відповідно до п.9 договору, позичальник зобовязаний щомісячно здійснювати сплату всіх платежів.

Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до виписки по особовим рахункам від 02.04.2018 та розрахунку заборгованості, у відповідача наявна заборгованість по вказаному договору складає 70818,55 грн., з них 186964,23 неповернута сума кредиту, 7879,33 грн., - прострочені відсотки, 10000 грн., - комісія.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не в повній мірі виконувала взяті на себе обовязки відповідно до умов договору і в звязку з чим, виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми кредиту підлягають до задоволення у розмірі 186964,23 грн.

Також підлягають до задоволення стягненню з відповідача заборгованість по прострочених відсотках у розмірі 7879,33 грн.

Щодо стягнення комісії у розмірі 10000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п.5 Договору, сторони погодились на встановлення комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до п.7 Договору, кредит надається позичальнику для власних потреб.

Згідно із частинами першою, третьою статті 105 ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов вказного кредитного договору ,що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічна позиція викладена у Постанові ВСУ від 16.11.2016, у справі №6-1746уцс16.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення комісії з відповідача, оскільки вказані умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позову частково, стягнути з відповідача, на користь позивача, частково сплачені ним судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 2500 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 253, 256, 258, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та керуючись, 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (08720, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Альф-Банк» () заборгованість за кредитом 01.08.2017 №500608065 у розмірі 194843,56 грн.

В іншій частині позовних вимог по стягненню суми комісії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (08720, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Альф-Банк» () судові витрати у розмірі 2500 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено та підписано 06.12.2018

Суддя О.Б. Тиханський