Головуючий у І інстанції Чередніченко Н.П.
Провадження № 22-ц/824/949/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року у справі за клопотанням Акціонерного товариства «БТА Банк», заінтересовані особи - ТОВ «Медичні Центри «Макс-Велл», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 про арешт активів відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012року АТ «БТА Банк» звернулося до суду з клопотанням про визнання рішення Високого суду правосуддя від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом АТ «БТА Банк» №2009, том 1099, посилаючись на те, що один із відповідачів є бенефіціарним власником корпоративних прав ТОВ «Медичні Центри «Макс-Велл», на які судом було накладено арешт. Високий суд правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) здійснив належне повідомлення сторін про судове засідання у справі, а рішення Високого суду правосуддя набрало законної сили. Законодавством Сполученого Королівства передбачено, що подібні рішення набирають законної сили з моменту їх проголошення, що є загальновідомою обставиною, а згідно ч. 2 ст.61 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення до суду з клопотанням) обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно із ч. 1 ст. 399 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення до суду з клопотанням) рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України або за принципом взаємності. З огляду на те, що визнання та виконання в Україні рішення суду Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не передбачено міжнародним договором, таке визнання та виконання відбувається за принципом взаємності, який застосовується, зокрема, із тих підстав, що рішення українських судів так само визнаються на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 року клопотання задоволено. Визнано в Україні рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 про арешт активів відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2012 рокускасовано, а матеріали справи за клопотанням АТ «БТА Банк» про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва на новий розгляд.

Після повернення справи на новий розгляд представник АТ «БТА Банк» підтримав клопотання про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 у повному обсязі. Клопотання мотивовано тим, що згідно із ч. 1 ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Згідно із ч. 2 ст. 390 ЦПК у разі, якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує. Частиною другою ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» закріплена презумпція існування принципу взаємності за умови недоведеності іншого. Законодавством України передбачено процедуру та можливість визнання на території України рішень судів Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії (цьому також є свідченням практика українських судів, судів Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії, а такожЄвропейського суду з прав людини).

Крім того, заявник посилався на те, що вказане рішення Високого суду правосуддя від 12 листопада 2009 року не вимагає примусового виконання, оскільки відповідачі у справі фактично можуть розпоряджатися своїм майном (за згодою юристів АТ «БТА Банк»), отже це рішенняпідлягає визнанню у порядку, встановленому главою 2 розділу VIII Цивільного процесуального кодексу України (визнання та виконання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню). Жоден із відповідачів у справі, в якій було винесено рішення Високого суду правосуддя від 12листопада 2009 року, не є резидентом України, однак вказаним Рішенням було заборонено відчужувати, розпоряджатися та зменшувати вартість активів відповідача в юридичній особі-резиденті України -ТОВ «Медичні Центри «Макс-Велл» (пункт 236 додатку «С» до Рішення від 12 листопада 2009 року). Тому ТОВ «Медичні Центри «Макс-Велл» є заінтересованою особою, оскільки це товариство є резидентом України,яке не брало участі у справі у Високому суді правосуддя, однак на обсяг його корпоративних прав було накладено певні обмеження рішенням Високого суду правосуддя від 12листопада 2009 року (із подальшими змінами).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року клопотання АТ «БТА Банк» про визнання на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задоволено.

Визнано на території України рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 про арешт активів відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 (Order oftheHigh Courtof JusticeQueen'sBench Division CommercialCourt, ClaimNo 2009 Folio1099, dated 12 November2009 as amendedby theOrders).

Не погоджуючись з ухвалою, ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл», як особа, чиї права та інтереси порушено оскаржуваною ухвалою, подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просилоухвалу скасувати тапостановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду.Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався, зокрема, на те, що матеріали справи містять клопотання заявника АТ «БТА Банк» про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний Суд) від 27 травня 2011 року, натомість клопотання про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний Суд) від 12 листопада 2009 року в справі відсутнє. Крім того, за загальним правилом, до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додається засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання, натомість в матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена копія рішення іноземного суду від 12 листопада 2009 року, а міститься лише копія рішення іноземного суду від 12 листопада 2009 року, при цьому копія апостилю, що міститься на зворотній сторінці аркуша справи 3, том 1, свідчить про те, що Головним державним секретарем закордонних справ і у справах Співдружності її Величності ОСОБА_26 27.03.2012 року засвідчено справжність підпису нотаріуса ОСОБА_25 та автентичність його печатки, а не рішення іноземного суду, яке долучено до матеріалів справи. Також апелянт посилався на те, що до клопотання про визнання рішення іноземного суду не долучено документ про те, що рішення набрало законної сили, якщо про це не зазначено у самому рішенні, в зв'язку з чим судом першої інстанції зроблено передчасний висновок про те, що рішення Високого суду правосуддя набрало законної сили 12 листопада 2009 року. Крім того, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції невірно застосовано процедуру визнання рішення іноземного суду, хоча заявнику слід було звертатися до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду в порядку, визначеному главою 1 розділу УІІІ ЦПК України (в редакції, що діяла на час постановлення судом оскаржуваної ухвали). Також в апеляційній скарзі апелянт посилався на нез'ясування судом першої інстанції того, чи перебувають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 на території України та чи мають дані фізичні і юридичні особи майно на території України і стосовно якого майна прийнято рішення про накладення арешту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «БТА Банк» зазначив, що оскаржувана ухвала жодних прав та інтересів апелянта не порушує, оскільки апелянта немає серед активів, перелік яких наведений у рішенні Високого суду правосуддя від 12 листопада 2009 року, при цьому про існування ухвали від 05 серпня 2013 року апелянту відомо ще з 2014 року в рамках розгляду Господарським судом Харківської області справи про банкрутство ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл». Також зазначав про необґрунтованість та недоведеність доводів апелянта щодо відсутності в матеріалах справи засвідченої належним чином копії рішення Високого суду правосуддя від 12 листопада 2009 року та посилався на те, що судом першої інстанції їхнє клопотання розглянуте у чіткій відповідності з нормами процесуального права, в зв'язку з чим підстави для скасування ухвали відсутні.

В судовому засіданні представник апелянта Окунєв І.С. апеляційну скаргу товариства підтримав та просив про її задоволення з викладених в ній підстав.

Представник заявника АТ «БТА Банк» Ситий В.О. проти задоволення апеляційної скарги ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» заперечив та просив ухвалу суду залишити без змін як таку, що постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у Високому суді правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) було винесено рішення від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 (Відповідачі/Відповідачі за клопотанням); «Інтерфандінг Фасілітіз Лімітед», ОСОБА_13, ТОВ «Маріон Плюс», ТОВ «Тетроконсалт», ТОВ «Худред-Сервіс 5», ТОВ «Трайкер», ТОВ «Стек-1000», ТОВ «Проектно-Будівельна Компанія «АМК-Інвест», Тураналем КапіталЕл.Ел.Сі», «ЗРЛ Бетейлігунгс АГ» (Відповідачі) (том 1, а.с.3-36).

Зазначене рішення із додатками було винесено стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24, тобто Відповідачів/Відповідачів за клопотанням (п. 1 рішення).

Згідно із розділом «рішення про арешт активів - активи відповідачів» вказаного рішення, Високим судом правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) було встановлено:

4. До винесення рішення або подальшого наказу стосовно тут викладеного Відповідачам забороняється, без попередньої письмової згоди юристів Позивача -

а. Вилучати з Англії та Уельсу будь-які їхні активи, що знаходяться в Англії та Уельсі, вартістю до 175 000 000 фунтів стерлінгів(ста сімдесяти п'яти мільйонів фунтів стерлінгів) або, у випадку Першого Відповідача, вартістю до 451 130 000 фунтів стерлінгів (чотирьохсот п'ятдесяти одного мільйона ста тридцяти тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Другого Відповідача, вартістю до 435 299 000 фунтів стерлінгів(чотирьохсот тридцяти п'яти мільйонів двохсот дев'яносто дев'яти тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Третього Відповідача, вартістю до 243 000 000 фунтів стерлінгів (двохсот сорока трьох мільйонів фунтів стерлінгів);

b. Будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких їхніх активів в Англії та Уельсі вартістю до 175 000 000 фунтів стерлінгів (ста сімдесяти п'яти мільйонів фунтів стерлінгів) або, у випадку Першого Відповідача, вартістю до 451 130 000 фунтів стерлінгів(чотирьохсот п'ятдесяти одного мільйона ста тридцяти тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Другого Відповідача, вартістю до 435 299 000 фунтів стерлінгів (чотирьохсот тридцяти п'яти мільйонів двохсот дев'яносто дев'яти тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Третього Відповідача, вартістю до 243 000 000 фунтів стерлінгів (двохсот сорока трьох мільйонів фунтів стерлінгів); або

с. Будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких їхніх активів за межами Англії та Уельсу, за винятком тих випадків, коли загальна необтяжена вартість (як визначено нижче в 6(а)) всіх їхніх активів в Англії та Уельсі перевищує 175 000 000 фунтів стерлінгів(сто сімдесят п'ять мільйонів фунтів стерлінгів) або, у випадку Першого Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 451 130 000 фунтів стерлінгів (чотириста п'ятдесят один мільйон сто тридцять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Другого Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 435 299 000 фунтів стерлінгів (чотириста тридцять п'ять мільйонів двісті дев'яносто дев'ять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Третього Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 243 000 000 фунтів стерлінгів (двісті сорок три мільйони фунтів стерлінгів).

5. Параграф 4 застосовується до всіх активів Відповідачів незалежно від того, оформлені вони на їхнє власне ім'я чи ні, а також незалежно від того, володіють вони ними одноосібно чи спільно з іншими, і незалежно від того, заявляє Відповідач про свою частку в них як власник-бенефіціар чи ні. Для мети цього Рішення активи Відповідачів включають будь-який актив, який Відповідач правомочний, прямо чи опосередковано, відчужувати або розпоряджатися ним таким же чином, як це було б у разі, якби актив був його власним. Відповідачі розглядаються як такі, що мають таку правомочність, якщо третя особа володіє активом або контролює його відповідно до їхніх прямих чи опосередкованих інструкцій.

5А. Першому Відповідачу забороняється відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість:

а. акцій або прямих чи непрямих активів компаній, перелік яких наведений в Додатках В, С і D до цього документа, та

b. нижчезазначеного майна:

і. майно відоме як і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (включаючи, без обмежень, майно, зареєстроване на ім'я ОСОБА_27) в Земельному реєстрі ІІ Величності під титульним номером НОМЕР_1);

іі. майно і землі, відомі як АДРЕСА_5 (включаючи, без обмежень, майно, зареєстроване на ім'я ОСОБА_28 в Земельному реєстрі ІІ Величності під титульними номерами НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 і НОМЕР_5);

ііі. Квартира АДРЕСА_2 (зареєстрована на ім'я ОСОБА_29 в Земельному реєстрі ІІ Величності під титульним номером НОМЕР_6);

iv. Квартира АДРЕСА_3 (зареєстрована на ім'я ОСОБА_30 в Земельному реєстрі ІІ Величності під титульними номерами НОМЕР_7); і

v. майно і землі, відомі як і які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 (зареєстровані на ім'я ОСОБА_31 під титульним номером НОМЕР_8).

6.

а. Якщо загальна вартість, звільнена від обтяжень або іншого забезпечення («необтяжена вартість»), активів будь-якого Відповідача в Англії та Уельсі, перевищує 175 000 000 фунтів стерлінгів (сто сімдесят п'ять мільйонів фунтів стерлінгів) або, у випадку Першого Відповідача, перевищує 451 130 000 фунтів стерлінгів (чотириста п'ятдесят один мільйон сто тридцять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Другого Відповідача, перевищує 435 299 000 фунтів стерлінгів (чотириста тридцять п'ять мільйонів двісті дев'яносто дев'ять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Третього Відповідача, перевищує 243 000 000 фунтів стерлінгів (двісті сорок три мільйони фунтів стерлінгів), тоді такий Відповідач може вилучати будь-які з таких активів з Англії та Уельсу або може їх відчужувати чи ними розпоряджатися, доки загальна необтяжена вартість активів Відповідача, які продовжують знаходитися в Англії та Уельсі, залишається вищою за суму, застосовну до такого Відповідача.

b. Якщо Відповідач має активи за межами Англії та Уельсу, він може відчужувати такі активи або розпоряджатися ними, доки загальна необтяжена вартість всіх його активів в Англії та Уельсі перевищує 175 000 000 фунтів стерлінгів (сто сімдесят п'ять мільйонів фунтів стерлінгів) або, у випадку Першого Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 451 130 000 фунтів стерлінгів (чотириста п'ятдесят один мільйон сто тридцять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Другого Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 435 299 000 фунтів стерлінгів (чотириста тридцять п'ять мільйонів двісті дев'яносто дев'ять тисяч фунтів стерлінгів), або, у випадку Третього Відповідача, коли зазначена вартість перевищує 243 000 000 фунтів стерлінгів (двісті сорок три мільйони фунтів стерлінгів).

Вищеказаним рішенням було заборонено відчужувати, розпоряджатися та зменшувати вартість активів - ТОВ «Медичні Центри «Макс-Велл» (пункт 236 додатку «С» до рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 399 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 400 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст.ст. 392-394 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:

1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;

2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;

3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1-7 ст.401 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, про надходження клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд у п'ятиденний строк письмово повідомляє заінтересовану особу і пропонує їй у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Після подання заінтересованою особою заперечень у письмовій формі або у разі її відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення заінтересованої особи про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що заінтересовані особи повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду. За заявою заінтересованої особи і за наявності поважних причин суд може перенести час розгляду клопотання, про що повідомляє заінтересовані особи. Розгляд клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду. За наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню. У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 396 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» не був зазначений заявником АТ «БТА Банк» в заяві в якості заінтересованої особи, хоча відповідно до п. 36 додатку «К» рішення Комерційного суду (Відділення Королівської Лави, Високого суду правосуддя Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії) від 23.11.2012 року, яким внесено зміни до вищезазначеного рішення іноземного суду від 12.11.2009 року, та яке є невід»ємною частиною рішення Високого суду правосуддя (відділення Королівської лави, Комерційний суд) від 12.11.2009 року, ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» визначено як одну з юридичних осіб, корпоративні права якої належать ОСОБА_2 (том 3, а.с.12-30).

Крім того, аналіз змісту рішення Комерційного суду (Відділення Королівської Лави, Високого суду правосуддя Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії) від 23.11.2012 року із подальшими змінами у справі №2009, том 1099 (том 3, а.с.12-30), свідчить про те, що обмеження щодо користування та розпорядження майном можуть тлумачитися й як такі, що забороняють та обмежують право ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» на користування своєю власністю, оскільки згідно пункту 4 пункт 3 застосовується до всіх активів Відповідача незалежно від того, оформлені вони на його ім»я чи ні, а також незалежно від того, чи володіє він ними одноосібно або спільно з іншими особами, і незалежно від того, чи є Відповідач їх кінцевим бенефіціаром. В рамках цього Рішення активи відповідача включають будь-який актив, який відповідач має право, прямо або побічно, відчужувати або розпоряджатися ним так, як це було б у випадку, якби актив був його власним. Презюмується, що відповідач має таку правомочність, якщо третя особа володіє активом або контролює його відповідно до його прямих або непрямих вказівок.

Перевіряючи законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначив про те, що з тексту рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12.11.2009 року не вбачається, що на підставі такого рішення в подальшому будуть здійснені примусові дії в Україні, тобто це рішення не потребує примусового виконання.

Однак такі висновки суду першої інстанції суперечать вимогам законодавства та публічному порядку, оскільки за загальним правилом у примусовому порядку виконуються рішення суду в цивільних справах, якими задоволені позовні вимоги про примушення боржника до виконання певних дій, а також ухвали суду, які за змістом характеризуються реалізованістю і вимагають примусового виконання.

Рішенням Високого суду правосуддя (Відділення КоролівськоїЛави, Комерційний Суд) від 12.11.2009 року заінтересованим особам у справі заборонено без попередньої письмової згоди юристів АТ «БТА Банк» вилучати з Англії та Уельсу будь-які їхні активи, що знаходяться в Англії та Уельсі, будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких їхніх активів в Англії та Уельсі; будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість будь-яких їхніх активів за межами Англії та Уельсу; першому відповідачу забороняється відчужувати, розпоряджатися або зменшувати вартість акцій або прямих чи непрямих активів компаній, перелік яких наведений в Додатках В, С і Dдо цього документа та нерухомого майна, що зазначене у рішенні.

Аналіз змісту вищезазначеного рішення іноземного суду від 12.11.2009 року свідчить про те, що таке рішення за своєю суттю не є рішенням про визнання і встановлення фактів і правовідносин чи перетворення певних правовідносин. Вказаним рішенням фактично обмежено право певних осіб на користування та розпорядження їх майном, що свідчить про можливість звернення такого рішення до примусового виконання.

Отже, судом першої інстанції невірно визначено зміст (природу) рішення іноземного суду від 12.11.2009 року та, відповідно, помилково застосовано процедуру визнання рішення іноземного суду.

Про вищенаведені обставини було зазначено і в ухвалі апеляційного суду м. Києва від 29.11.2012 року (том 2, а.с.75-76), якою було скасовано ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2012 року про задоволення клопотання АТ «БТА Банк» про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню (том 1, а.с.158-160), з направленням справи на новий розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва. Зокрема, в ухвалі апеляційного суду м. Києва від 29.11.2012 року зазначено, що заявником подано клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, однак суд прийняв ухвалу про визнання рішення суду про накладення арешту на активи, яке передбачає примусове виконання, що суперечить вимогам ст. 400 ЦПК України.

Крім того, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» у тому разі, коли рішення іноземного суду (арбітражу) постановлено щодо кількох боржників, частина з яких не проживає (не перебуває) на території України і не має на її території майна, суд розглядає питання про визнання й виконання цього рішення лише щодо боржників, які проживають (перебувають) на території України або мають там майно.

Всупереч зазначеним вимогам, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не з»ясував, чи перебувають ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 на території України, чи мають вказані фізичні та юридична особи майно на території України і стосовно якого майна прийнято рішення про накладення арешту.

Відповідно до ч. 7 ст. 401 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 396 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішення іноземного суду постановлено, в тому числі, і стосовно апелянта ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл», яке зазначено в якості активів ОСОБА_2 в п. 36 додатку «К» рішення Комерційного суду (Відділення Королівської Лави, Високого суду правосуддя Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії) від 23.11.2012 року, яким внесено зміни до вищезазначеного рішення іноземного суду від 12.11.2009 року, та яке є невід»ємною частиною рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12.11.2009 року. При цьому, жодних повідомлень про дату, час та місце розгляду клопотання АТ «БТА Банк» про визнання вищевказаного рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню від 12.11.2009 року з доповненнями від 23.11.2012 року, судом першої інстанції ТОВ «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» направлено не було, хоча заявнику на час постановлення в серпні 2013 року ухвали достеменно було відомо про рішення іноземного суду від 23.11.2012 року, в додатку «К» до якого був зазначений апелянт, як актив відповідача ОСОБА_2, в зв'язку з чим товариство було позбавлено можливості взяти участь у судовому процесі.

Враховуючи вищевикладені допущені судом першої інстанції порушення порядку розгляду клопотання АТ «БТА Банк», зважаючи на наявність в справі передбачених п. 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, воно на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 396, ч. 7 ст. 401 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий онкологічний та кардіологічний центр «Макс-Велл» - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «БТА Банк» про визнання рішення Високого суду правосуддя (Відділення Королівської Лави, Комерційний суд) від 12 листопада 2009 року із подальшими змінами у справі за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» №2009, том 1099 про арешт активів відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_21, «Дрей Асошіейтс Лімітед», ОСОБА_22, ОСОБА_23 і ОСОБА_24 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: