Справа № 318/746/18 Номер провадження №2/318/473/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р. м. Камянка-Дніпровська

Камянсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Васильченка В.В., при секретарі Крук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської сільської ради ОСОБА_2янсько-Дніпровського району Запорізької області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2янсько-Дніпровська районна державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала позов до суду, де зазначає, що її бабуся ОСОБА_3 в 1965 році побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою село ОСОБА_2янсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, 14 загальною вартістю 49 200 грн., який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,26 га. вартістю 29 500 грн. 2 листопада 1963 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво на забудову садиби населених пунктів. Дане свідоцтво було дозволом (на той час) на будівництво житлового будинку. Після побудови житлового будинку він став належати останній на підставі записів в погосподарській книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на імя ОСОБА_3 в Дніпровській сільській раді. В 1994 році бабуся позивачки приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за адресою вул. Гагаріна 14 с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Надалі оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок бабуся не змогла. В даному будинку бабуся з чоловіком проживали все своє життя. Від шлюбу у них народився батько позивачки ОСОБА_4, який помер 27 березня 2004 року. 15 жовтня 2001 року ОСОБА_3 померла. Разом з нею на день смерті проживала позивачка ОСОБА_1 Після смерті бабусі вона продовжувала проживати в бабусиному будинку. Просила визнати право власності за нею, ОСОБА_1 на: житловий будинок з придомовими спорудами, який знаходиться за адресою: село ОСОБА_2янсько - Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, б.14; земельну ділянку площею 0,26 га за цією ж адресою.

В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача надав листа, в якому проти позову не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Від представника третьої особи надійшов лист, де він зазначає, що спадкова справа заведена після смерті спадкодавця не була, просив справу також розглядати без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Спадкодавець ОСОБА_3 доводиться позивачці бабусею. В 1965 році вона побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою село ОСОБА_2янсько - Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, 14, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,26 га.

2 листопада 1963 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво на забудову садиби населених пунктів Української РСР. Дане свідоцтво було дозволом (на той час) на будівництво житлового будинку. Після побудови житлового будинку він став належати останній на підставі записів в погосподарській книзі, що підтверджується довідкою Водянської сільської ради від 20.11.2017 року за № 852.

Відповідно до державного акту серії ЗП від 02 вересня 1994 року, зареєстрованого за № 124, в 1994 році ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за адресою вул. Гагаріна 14 с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області.

Будинок залишався таким чином бути у володінні спадкодавця ОСОБА_3

Від її шлюбу з чоловіком народився батько позивачки ОСОБА_4, який помер 27 березня 2004 року.

15 жовтня 2001 року ОСОБА_3 померла. Сумісне проживання позивачки зі спадкодавицею підтверджується довідкою Водянської сільської ради № 851 від 20.11.2017 року.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1217 ЦК України спадкування може бути двох видів: 1) за заповітом, 2) за законом. Якщо фізична особа не залишила заповіту, то настає спадкування за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України за законом у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Після смерті бабусі спадкоємцем став батько позивача - син спадкодавця ОСОБА_4. Інших спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, не було.

27 березня 2004 року батько ОСОБА_4 помер.

Згідно до п. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивачка фактично вступила в права спадкоємця шляхом оперативного управління спадковим майном, а саме: постійно проживає в селі ОСОБА_2, займається господарством, слідкує за житловим будинком.

Згідно із ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, зазначено в ч.2 ст.331 ЦК України.

Відповіднодо роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна 14, побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, а ОСОБА_3 побудувала даний житловий будинок в 1960-х р.р. і проживала в ньому до дня смерті, тому можна вважати, що остання була власницею цього житлового будинку.

Керуючись статтями 328, 331, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268 - 1276 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок", ст.ст. 328, 1216, 1268 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 81, 223, 229, 247, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2янсько-Дніпровський район, Запорізька область, 71321, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3) до Дніпровської сільської ради ОСОБА_2янсько-Дніпровського району Запорізької області (вул. 9 Травня, 42, с. Дніпровка, ОСОБА_2янсько-Дніпровський район, Запорізька область, 71321), третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2янсько-Дніпровська районна державна нотаріальна контора Запорізької області (вул. Гоголя, 7, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область, 71304) про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на майно:

- житловий будинок з придомовими спорудами, який знаходиться за адресою: село ОСОБА_2янсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, б.14, а саме, позначених по технічному паспорту: літерою «А» - житловий будинок, літерою «а» - прибудова, літерою «а№» - прибудова, козирок до а№ і ґанок до а№, літерою «Пг» - погріб під Г, літерою "Б" літня кухня, літерами «В», «Г», - сараї, літерою "Д" теплица, літерою "№1"- ворота, літерою "№2" паркан,

- земельну ділянку площею 0,26 га, яка розташована за адресою село ОСОБА_2янсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, б. 14, державний акт серія ЗП, від 02 вересня 1994 року, зареєстрованого за № 124.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:ОСОБА_5