Справа № 638/8640/17
Провадження № 2/638/276/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Романової О.В., Підвисоцької А.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мельничук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України « Про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади ». Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 14.01.2016 в прокуратурі Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0000211 за ч. 1 ст. 364 КК України у відношенні колишніх працівників прокуратури Полтавської області.

Однак, прокуратура Полтавської області в порушення норм КПК, навмисно не проводячи досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні, на протязі тривалого часу допустила навмисну неправомірну бездіяльність, імітував досудове розслідування, постановляючи незаконні та не мотивовані постанови, вносячи до офіційного документу завідомо недостовірну інформацію.

З лютого 2016 по час звернення з зазначеним позовом до суду, він неодноразово звертався до відповідача з заявами про проведення якісного досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню, однак відповідач, в порушення приписів КПК України, не залучив його по справі в якості потерпілого та не виконав всіх необхідних слідчих дій, у зв'язку з чим він вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідача у судовому порядку.

Незаконною бездіяльністю посадових осіб прокуратури Полтавської області, які на протязі тривалого часу грубо порушували приписи КПК України, та перешкоджали йому, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він на протязі тривалого часу, був вимушений звертатися та відвідувати суди різних рівнів, поновлення своїх порушених прав. В результаті незаконних дій посадових осіб відповідача, його стан здоров'я значно погіршав, у зв'язку з чим, він, як інвалід 2 групи, був вимушений проходити відповідне лікування. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій відповідача, був порушений його звичайний лад життя, що призвело до погіршання та позбавленню можливості в реалізації своїх звичок та бажань, принизило його честь, гідність, що в свою чергу вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В результаті вказаних дій відповідача, він на протязі тривалого часу, фізично та душевно страждає, тому вважає наявність достатніх підстав для встановлення такого факту, тому просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь у відшкодування моральної шкоди, завданої йому вищевказаними незаконними діями прокуратури Полтавської області, в розмірі 576000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав, на які він посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що саме незаконними діями органу державної влади, яким є прокуратура Полтавської області, йому були заподіяні вказані моральні страждання, тому вона повинна бути відшкодована з Державного бюджету України, відповідно до приписів ст.ст. 23, 1174 ЦК України.

Представник відповідача - прокуратури Полтавської області Мельничук О.А., яка діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 62 ), у судовому засіданні позов не визнала з підстав на які відповідач посилаються в своїх письмових запереченнях ( а.с.а.с. 44-55 ) пояснив, що позивачем не надано суду достатніх даних, які б свідчили про те, що діями посадових осіб органу державної влади, йому заподіяна моральна шкода у вказаному розмірі.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с. 60 ).

При таких обставина, суд враховуючи позиції позивача та представника відповідача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника співвідповідача - Державної казначейської служби України.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача - прокуратури Полтавської області Мельничук О.А. та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про стягнення моральної шкоди обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 13 ЦПК України ).

Згідно ст. 12 ч.ч. 2,3 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні, з оглянутих та досліджених доказів вбачається, що з 14.01.2016 в прокуратурі Полтавської області перебуває кримінальне провадження № 0000211 за ч. 1 ст. 364 КК України у відношенні посадових осіб прокуратури Полтавської області, внесених до ЕРДР за заявою ОСОБА_1 ухвалою Печерського райсуду м. Києва від 25.12.2015. (а.с. 37).

Також у судовому засіданні встановлено, що 12.02.2016 відповідачем було прийнято рішення про відмову в визнанні ОСОБА_1, потерпілим по даному кримінальному провадженні, яке 03.03.2016 ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави скасовано, з підстав передчасності та не відповідності вимогам ст. 55 КПК України, при цьому слідчий суддя зобов'язав слідчого прокуратури повторно розглянути заяву ОСОБА_1, про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні. ( а.с.а.с. 34-35).

28.04.2016 відповідач, не виконавши ухвали слідчого судді від 03.03.2016, своєю постановою закрив кримінальне провадження, з зазначенням, що під час досудового розслідування не здобуто об'єктивних даних, які б свідчили про вчинення колишніми керівниками прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України під час здійснення нагляду з додержання законів під час розслідування кримінальної справи. (а.с.а.с. 14-17).

12.08.2016 слідчий суддя Октябрського райсуду м. Полтави, розглянув скаргу ОСОБА_1, на постанову слідчого від 28.04.2016 про закриття кримінального провадження та своєю ухвалою відмовив в її задоволенні. (а.с. 27)

31.08.2016 апеляційний суд Полтавської області, за скаргою позивача, скасував ухвалу слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 12.08.2016 та скасував постанову про закриття кримінального провадження від 28.04.2016. При цьому, в зазначеної ухвалі апеляційного суду Полтавської області було зазначено, що відповідач в ході досудового слідства не виконав вимоги ст. 25 КПК України, щодо проведення слідчих дій, направлених на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1, не був по даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим, в установленому законом порядку не розглянуті та не вирішенні питання по його клопотанням про встановлення фактичних даних, які могли підтвердити чи спростувати його доводи. (а.с.а.с. 25-26).

Виконавши ухвалу апеляційного суду Полтавської області, в частинні визнання ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, 24.10.2016 слідчий слідчого відділу прокуратури Полтавської області знову виніс по справі постанову про закриття кримінального провадження.

06.03.2017 ухвалою слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави, скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 24.10.2016 про закриття кримінального провадження № 0000211 від 14.01.2016 залишено без задоволення (а.с. 11)

31.05.2017 апеляційний суд Полтавської області, скасував ухвалу слідчого судді Октябрського райсуду м. Полтави від 06.03.2017 та постановив нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1, задовольнив та скасував постанову слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 24.10.2016 про закриття кримінального провадження № 0000211 від 14.01.2016, а матеріали цього провадження направив до прокуратури Полтавської області для продовження досудового розслідування. ( а.с.а.с. 104-106 ).

Зазначені обставини не заперечувались у судовому засіданні як позивачем, так і представником відповідача, при цьому представник відповідача у судовому засіданні не заперечував факту неодноразового звернення позивача з відповідними заявами до прокуратури Полтавської області з приводу вчинення у відношенні нього кримінальних правопорушень та оскарження процесуальних рішень слідчого в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача з приводу того, що позивачем суду не надані дані які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У судовому засіданні встановлено факт порушення конституційних прав позивача, внаслідок бездіяльності посадових осіб прокуратури Полтавської області, про що свідчать відповідні судові рішення.

Вказані обставини, а також подальша необхідність звернення позивача до суду, в порядку визначеному приписами КПК України, з заявами про усунення перешкод, як особі постраждалої від кримінального правопорушення, доступу до правосуддя, на думку суду безумовно привели до моральних та фізичних страждань позивача, який крім того, є особою похилого віку, при цьому у зв'язку з наявністю тяжких, хронічних захворювань визнаний інвалідом 2 групи безстроково.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст.ст. 1173-1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього ( досудового ) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди » ( далі - Постанова ) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями прокуратури Полдтавської області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань.

Але позивач ОСОБА_1 достатньо не обгрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування, чому саме така сума в розмірі 576000 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_1 їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому, неправомірними діями прокуратури Полтавської області, моральної шкоди є сума в 3000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03.08.2011 визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

А відтак, вказане стягнення провадиться з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 19, 56 Конституції України, Закону України « Про національну поліцію », ст.ст. 23, 1173-1174, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 ( з відповідними змінами та доповненнями ) « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди », керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю», - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 (три тисяч) гривен.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні позову відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: І.В. Семіряд