АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/6863/14-ц

05 квітня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С., у цивільній справі за поданням заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка ВолодимираВ'ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

18 січня 2018 року заступник начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко Володимир В'ячеславович звернувся до Подільського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2, до виконання ним своїх зобов'язань за виконавчим листом № 758/6863/14-ц, виданим 30 травня 2016 року Подільським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» заборгованості за кредитом в розмірі 1 195 664,44 грн., заборгованості за процентами в розмірі 30 375,81 грн., пені в розмірі 13 529,16 грн., а всього 1 239 569,41 грн..

В обґрунтування подання посилався на те, що на виконанні у Подільському районному відділі Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавчий лист № 758/6863/14-ц, боржником за яким є ОСОБА_2. Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом було відкрито 05 жовтня 2016 року та направлено копію постанови сторонам, проте в добровільному порядку рішення суду не виконується, на виклик державного виконавця Хачатрян Ваган Леонідович не з'являється, при виїзді виконавців за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1, двері будинку не було відчинено. Після відвідування місця проживання боржника до виконавця прибула громадянка ОСОБА_5, яка повідомила, що є власником будинку, в якому зареєстрований ОСОБА_2, проте останній там не проживає і його речі в цьому будинку відсутні. З метою підтвердження чи спростування вказаної інформації виконавець звернувся до Лютізької сільської ради та отримав відповідь, що ОСОБА_2 зареєстрований і проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1. Станом на січень 2018 року заборгованість за виконавчим листом № 758/6863/14-ц не погашено, виконавчий збір не сплачено, в ході здійснення провадження виконавцем не було виявлено жодного майна, яке належить боржнику, чи будь-яких джерело його доходу. Одночасно встановлено, що протягом 2016 року ОСОБА_2 двічі виїжджав за межі України. За таких обставин, наявні підстави вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов'язань, оскільки не здійснює погашення наявного в нього боргу та ігнорує виклики державного виконавця, в той час як має можливість виїжджати за кордон. З огляду на викладене, державний виконавець вважає, що боржника необхідно обмежити в праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань по сплаті боргу за виконавчим листом № 758/6863/14-ц та виконавчого збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року задоволено подання заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка Володимира В'ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 1 195 664, 44 грн. заборгованості за кредитом, 30 375, 81 грн. заборгованості по відсоткам, 13 529, 16 грн. пені, що разом складає 1 239 569, 41 грн..

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка Володимира В'ячеславовича.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а покладені в її основу висновки дійсним обставинам справи не відповідають. Вважає безпідставним посилання суду на положення Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оскільки даний закон не визначає порядок обмеження осіб у праві виїзду за межі України за ухвалою суду. Вказав, що державним виконавцем не було подано доказів на підтвердження того, що він ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув. В матеріалах справи взагалі відсутнє підтвердження того, що він був обізнаний про існування виконавчого провадження чи отримував від виконавчої служби будь-які документи. В поданні не обґрунтовано необхідності застосування до нього, як до боржника, такого додаткового заходу впливу, як обмеження його у праві виїзду, з урахуванням того, що на все його майно накладено арешт і воно може бути реалізовано навіть за його відсутності на території України. Суд не звернув уваги на те, що за зобов'язанням по поверненню коштів він не є безпосереднім боржником, так як у відносинах з банком виступав не як позичальник, а як поручитель. Вказав, що обмеження у праві виїзду за межі України позбавить його можливості додаткового заробітку, оскільки він зможе виконувати певну роботу за кордоном та отримувати за неї кошти з метою погашення боргу. Суд першої інстанції не з'ясував, чи наявна в нього реальна можливість виконати судове рішення і помилково вважав, що він ухиляється від погашення своїх боргових зобов'язань, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка порушує його гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод право вільно переміщатися і вільно залишати територію країни.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренко ОлександрСергійович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 1 195 664, 44 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 30 375, 81 грн., пеню в розмірі 13 529, 16 грн., а всього 1 239 569, 41 грн..

30 травня 2016 року, на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, було видано виконавчий лист № 758/6863/14-ц, боржником за яким зазначено ОСОБА_2.

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52551672 з виконання виконавчого листа № 758/6863/14-ц про стягнення боргу з ОСОБА_2.

Супровідним листом від 05 жовтня 2016 року за підписом державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка С.О. копію постанови Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 жовтня 2016 року про відкриття провадження направлено боржнику.

Постановою державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 жовтня 2016 року накладено арешт на майно боржника у виконавчому провадженні № 52551672 та оголошено заборону його відчуження, в межах суми боргу в розмірі 1 239 569,41 грн..

Супровідним листом від 05 жовтня 2016 року за підписом державного виконавця Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка С.О. копію постанови Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 жовтня 2016 року про арешт майна боржника направлено боржнику.

В ході виконання судового рішення державним виконавцем було направлено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Державної прикордонної служби України.

За результатами запитів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України жодної інформації про дохід ОСОБА_2 та належне йому майно не отримано.

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було повідомлено, що за період з 30 травня 2016 року по 16 березня 2017 року ОСОБА_2 чотири рази перетинав державний кордон України, двічі на виїзд та двічі на в'їзд, а саме: 18 червня 2016 року за напрямом Київ - Батумі; 26 червня 2016 року за напрямом Батумі - Київ; 18 вересня 2016 року за напрямом Київ - Тбілісі; 20 вересня 2016 року за напрямом Тбілісі - Київ.

05 вересня 2017 року заступник начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві МойсеєнкоВолодимир В'ячеславович звернувся до відділу Адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві з запитом щодо місця реєстрації проживання ОСОБА_2, у відповідь на який виконавцю було повідомлено, що станом на 18 серпня 2012 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1.

02 жовтня 2017 року заступником начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнком Володимиром В'ячеславовичем направлено ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 виклик державного виконавця.

03 жовтня 2017 року державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка С.О. здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1, проте увійти до помешкання та перевірити майновий стан боржника виявилося неможливими, так як двері не було відчинено.

09 жовтня 2017 року ОСОБА_5 подала до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві заяву, в якій повідомила, що вона є одноособовим власником будинку за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 в даному будинку лише зареєстрований, проте фактично не проживає, його речі там відсутні. За таких обставин, зазначила, що у державного виконавця відсутні правові підстави вимагати входження до будинку.

10 жовтня 2017 року заступник начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко Володимир В'ячеславович звернувся до Лютізької сільської ради з запитом на отримання інформації і підтверджуючих документів щодо: проживаючих та зареєстрованих в будинку за адресою: АДРЕСА_1, осіб, їх родинний зв'язок між собою; документи з технічними характеристиками будинку за адресою: АДРЕСА_1, копії правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку (за наявності таких).

Згідно довідки Лютізької сільської ради від 17 жовтня 2017 року, яку надано у відповідь на запит заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка Володимира В'ячеславовича, в будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані та проживають чотири особи: ОСОБА_5 (домовласник); ОСОБА_2 (чоловік); ОСОБА_10 (син), ОСОБА_11 (донька). Будинок побудований в 2012 році з легкобетону, критий метало черепицею, загальною площею 116,7 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.. Власником будинку є ОСОБА_5.

Задовольняючи подання заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка Володимира В'ячеславовича та тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року, оскільки він жодних заходів з метою погашення боргу не вживає, виклики державного виконавця не отримує, що свідчить про обґрунтованість подання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, з наступних підстав.

Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

ДанимЗаконом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, щодержавний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Аналізуючи положення ст. 441 ЦПК України у взаємозв'язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», варто дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов'язань перед стягувачем.

Під ухиленням від виконання зобов'язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що боржник ОСОБА_2 не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання свого боргового зобов'язання, до державного виконавця не прибув та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, хоча з моменту відвідування виконавцем будинку за адресою: АДРЕСА_1, був обізнаним про існування вказаного провадження, про що свідчить візит його дружини до виконавчої служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» не підлягають застосуванню до даних правовідносин, оскільки не передбачають обмеження у праві виїзду за межі України за ухвалою суду, колегія суддів вважає безпідставними, так як саме цей закон є спеціальним актом, який регулює питання щодо здійснення громадянами України права на виїзд за її межі і передбачає виключний перелік підстав для обмеження в такому праві.

Твердження апелянта про те, що державним виконавцем не було надано доказів його ухилення від виконання боргових зобов'язань, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, як встановлено з долучених до подання документів, ОСОБА_2 з 2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

В даному будинку він проживає разом з дружиною ОСОБА_5, сином та донькою.

Факт проживання боржника за цією адресою підтверджується довідкою за формою № 3 від 17 жовтня 2017 року, виданою головою Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області.

Разом з тим, після виїзду державного виконавця в жовтні 2017 року за адресою місця реєстрації і проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1, двері не було відчинено, а 09 жовтня 2017 року до виконавця з'явилася дружина боржника, яка повідомила, що будинок є її власністю, а сам ОСОБА_2 там лише зареєстрований і не проживає.

Таким чином, вбачається, що державному виконавцю було повідомлено неправдиву інформацію, яка спростовується відомостями, що перебувають у розпорядженні Лютізької сільської ради, тобто органу місцевого самоврядування, до повноважень якого віднесено повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Оскільки ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та зареєстрований і проживає з нею за однією адресою, з жовтня 2017 року боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження № 52551672.

Разом з тим, ніяких заходів, спрямованих на виконання рішення, ним не вчинено, до державного виконавця Хачатрян Ваган Леонідович жодного разу не прибув, будь-яких пояснень стосовно свого наміру виконувати боргові зобов'язання не надав.

З наявних у справі доказів вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1, збудований в 2012 році та на праві власності зареєстрований за ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Лютізької сільської ради від 29 червня 2012 року.

Таким чином, вказане майно було набуте ОСОБА_5 і ОСОБА_2 в період шлюбу, що свідчить про його належність подружжю в рівних частках та передбачає можливість звернення стягнення на частку боржника у такому спільному майні.

За таких обставин, вбачається, що боржник, знаючи про належність йому майна на праві спільної власності, свідомо не вчинив ніяких заходів, спрямованих на погашення існуючого в нього боргу за рахунок своєї частки у спільному майні, що обґрунтовано свідчить про ухилення від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Крім того, колегія суддів додаткового звертає увагу, що, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 продовжує ухилятися від виконання своїх зобов'язань, жодних заходів, спрямованих на погашення боргу, не вчиняє, допуску до свого помешкання виконавцю не надає, на виклики не з'являється.

Вказані обставини в ході судового розгляду представником боржника не спростовано та доказів того, що боржником вчиняються дії з метою виконання рішення суду, не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року він є лише солідарним боржником, так як виступав поручителем за кредитним договором, не мають правового значення, так як солідарні боржники мають однаковий обсяг зобов'язання перед кредитором і він може вимагати виконання такого зобов'язання від кожного з них в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що обмеження його в праві виїзду за межі України позбавить можливості виконати певну роботу в іншій державі і отримати за неї кошти з метою погашення боргу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 не було надано жодних доказів на підтвердження того, що він здійснює підприємницьку чи іншу діяльність, за яку можливо отримати прибуток на території інших країн.

Доводи апеляційної скарги про те, що обмеження у праві виїзду порушує права ОСОБА_2, гарантовані Конституцією України і Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів відхиляє, оскільки як Конституція, так і Конвенція передбачають, що право особи залишити територію країни, громадянином якої вона є, може бути обмежено у випадках, встановлених національним законом.

Посилання ОСОБА_2 на порушення правил підсудності при розгляді Подільським районним судом м. Києва подання заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнка ВолодимираВ'ячеславовича, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, стаття 441 ЦПК України не визначає, до якого суду пред'являється подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, порядок вчинення державними виконавцями виконавчих дій визначений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Пункт 1 розділу XIII Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну Інструкції встановив, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Таким чином, звертаючись з поданням до Подільського районного суду м. Києва заступник начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко Володимир В'ячеславович діяв у відповідності до положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Положення статті 27 ЦПК України, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_2 як на таку, за правилами якої повинна визначатися підсудність подання державного виконавця, не розповсюджує свою дію на спірні правовідносини, з наступних підстав.

Так, стаття 27 ЦПК України встановлює правила визначення підсудності позовів, які пред'являються до фізичних та юридичних осіб.

Заступник начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко ВолодимирВ'ячеславович звернувся до суду не з позовною заявою, а з поданням державного виконавця, в порядку виконання судового рішення.

Розгляд такого подання відбувається згідно правил Розділу VI

«Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України, а тому правила визначення підсудності заяв, що розглядаються в порядку позовного провадження, до подання державного виконавця не застосовується.

За таких обставин, твердження апелянта про те, що подання заступника начальника Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві МойсеєнкаВолодимира В'ячеславовича про встановлення ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України повинно подаватися до Вишгородського районного суду Київської області, за місцем проживання боржника, є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги на те, що Подільським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві безпідставно прийнято виконавчий лист № 758/6863/14-ц до виконання, оскільки боржник ОСОБА_2 не має місця проживання, перебування, роботи чи належного йому майна в Подільському районі міста Києва, не мають правового значення для розгляду подання, оскільки не стосуються предмету доказування у даній справі, в якій підлягає з'ясуванню наявність чи відсутність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а не правильність відкриття державним виконавцем виконавчого провадження № 52551672.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Головуючий: Судді: