АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Чернівці

Справа713/1138/15-ц

Провадження22-ц/794/539/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

секретар Собчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року,

встановив :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 13 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CVHMAK38171109, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 65 044 доларів 15 центів США на строк до 12 серпня 2014 року.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3, що випливають з основного договору, з ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Всупереч нормам закону та умовам кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку не здійснювала, в результаті чого станом на 28 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 245 165 доларів 93 центи США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 47 769 доларів 89 центів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 49 168 доларів 10 центів США, заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 3 776 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 144 451 долар 94 центи США.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 245 165 доларів 93 центи США, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 травня 2015 року складає 5 158 291 гривень 17 коп.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку суд першої інстанції виходив з того, що згідно з висновком судово-почеркозначої експертизи від 01 березня 2016 року № 49-к підпис в заяві на видачу готівки від 13 серпня 2007 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису, тому доказів про отримання нею коштів немає. Також немає доказів того, що ОСОБА_3 здійснювала платежі щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № СVHMAK38171109 у розмірі 47 769 доларів 89 центів США, що згідно з курсом НБУ на 14 червня 2016 року становить 1 192 751 гривень 14 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом, у розмірі 39 814 доларів 53 центи США, що згідно з курсом НБУ станом на 14 червня 2016 року становить 994 116 гривень 30 коп., заборгованість із комісії в розмірі 3 776 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 14 червня 2016 року становить 94 281 гривень 74 коп, та пеню в розмірі 871 471 гривень 64 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У решті рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи частково позов в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновок експертизи, а саме відповідь на поставлене судом питання, не може змінити чи спростувати обґрунтованості заявлених вимог банку, які підтверджуються матеріалами справи і не спростовані відповідачем належними доказами того, що банк не виконав умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів на придбання автомобіля. Тобто, відповідачі належним чином не спростували доводів банку про отримання грошових коштів за кредитним договором та не надали належних доказів на підтвердження своїх заперечень.

Рішення суду переглядалось Верховним Судом.

Постановою Верховного Суду від 28 березня 2018 року рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 21 вересня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є розмір заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновком судово-почеркознавчої експертизи №49-к від 01 березня 2016 року №49-к підпис в заяві на видачу готівки від 13 серпня 2007 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису, тому доказів про отримання нею коштів немає. Також немає доказів того, що ОСОБА_3 здійснювала платежі щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він суперечить встановленим обставинам справи та не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові коштив, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно частини 1,3 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцеві) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Матеріалами справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю КарпатиАвтоцентр 8 серпня 2007 року виставив рахунок-фактуру № КА00000106 (т. 2 а.с. 27) на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6 вартістю 214 559 гривень. В цей же день, 08 серпня 2007 року, банк гарантійним листом № 5, що адресований на ТзОВ КарпатиАвтоцентр повідомив, що згідно рішення кредитного комітету, ОСОБА_3 будуть виділені кредитні кошти в сумі 42 487 доларів США для оплати за автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6, згідно рахунку-фактури № КА00000106 від 08 серпня 2007 року. (т. 2 а. с. 29).

08 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив МРЕВ ВДАІ в Чернівецькій області про необхідність встановити відмітку Кредит в постійному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT В6 за програмою автомобіль в кредит в Чернівецькій філії ПриватБанк (т.2 а. с. 130).

13 серпня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CVHMAK38171109, згідно якого остання отримала кредит у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 65 044 доларів 15 центів США, з яких 42 486 доларів США на купівлю автомобіля, 6,81 долар США на сплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 2 794 доларів 86 центів США на сплату страхових платежів, 424 доларів 86 центів США винагорода за надання фінансового інструмента та 19 331 доларів 62 центи США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбачених п. п. 2.1.3 2.2.7 даного договору з кінцевим терміном повернення 12 серпня 2014 року.

Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановленому у кредитному договорі.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13 серпня 2007 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна, згідно якого в заставу було передано автомобіль VOLKSWAGEN, модель: PASSAT, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: WVWZZZ3CZ7P147283, реєстраційний номер: CE4151AI, що належить на праві власності ОСОБА_2

14 серпня 2007 року ПАТ КБ ПриватБанк перерахував кредитні кошти автосалону ТзОВ Карпати Автоцентр в розмірі 214 559 гривень з таким призначенням: оплата за автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6 згідно рахунок-фактура № КА00000106 від 08 серпня 2007 року, платником зазначено ОСОБА_3

Кредитні кошти в розмірі 42 487 доларів США були конвертовані в гривню та перераховані автосалону, що є доказом отримання ОСОБА_3 кредитних коштів на придбання автомобіля (т. 2 а. с. 131).

Крім того, ОСОБА_3 05 березня 2012 року зверталася із заявою до Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» в якій заначила, що нею у 2007 році оформлено кредит на придбання автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT В 6 та просила надати документи щодо оформлення кредитного договору (т.2 а. с. 132).

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_3 встановлено також рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у справі № 2/202/272/2013 (а. с. 78-79), яке набрало законної сили. Даним рішенням задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6, реєстраційний номер CE4151AI , що належав на праві власності поручителю ОСОБА_2, для задоволення грошових вимог банку за кредитним договором.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вбачається із довідки-рахунку ААЕ № 456589 заставний автомобіль реалізовано 13 листопада 2015 року за ціною 235 710 гривень ( т. 3 а. с. 91). Кошти від продажу автомобіля конвертовано у валюту кредиту 19 листопада 2015 р. та направлено на погашення заборгованості по відсотках в розмірі 9 353 доларів 57 центів США (т. 3 а. с.92), що виникли за період до 17 липня 2012 року (дата та розмір заборгованості встановлені рішенням Індустріального суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання суду першої інстанції у рішенні тільки на висновок експертизи є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів на спростування доводів позивача щодо отримання останньою коштів для придбання вказаного автомобіля з автосалону. Всі наявні докази, які містяться в матеріалах справи, свідчать про оформлення кредиту та отримання нового автомобіля, саме з автосалону. (т. 2 а. с. 130-132). Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено здійснення на протязі тривалого періоду часу погашень отриманого кредиту, з серпня 2007 року по січень 2009 року включно (т.1.а.с. 4). Слід зазначити, що в запереченнях на позов представник ОСОБА_3 теж підтвердив вказану обставину, зазначивши, що кредит сплачувався до 08 січня 2009 року (т.1. а. с. 77).

Отже, вищенаведені докази свідчать про отримання кредитних коштів ОСОБА_3 для придбання автомобіля та часткове виконання зобовязань за укладеним кредитним договором.

Підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за період з 17 липня 2012 року (дата та розмір заборгованості встановлені в рішенні Індустріального суду Дніпропетровської області від 20 березня 2013 року) по 12 серпня 2014 року (кінцевий термін повернення кредиту) в розмірі : 47 769 доларів 89 центів США заборгованість за кредитом; 2 9077 доларів 39 центів США заборгованість за процентами; 1 024 доларів США заборгованість за комісією; 54 691 доларів 46 центів США заборгованість за пенею.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс, якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

А тому, в зв'язку зі закінченням 12 серпня 2014 року строку дії договору, розрахунок заборгованості по нарахованих відсотках у відповідності до облікової ставки НБУ, за період після закінчення строку дії кредитного договору, з 13серпня 2014 року по дату заявленої суми заборгованості, 28 травня 2015 року складає 2 667 доларів 81 цент США ( 47 769,89 х 6,5 % /360 х 245 = 2 113 доларів 15 США , 47 769,89 х 9,5 /360 х 44 = 554 доларів 66 центів США).

Що стосується заборгованості по комісії в розмірі 1 024 долари США, то суд вважає, що дана складова заборгованості не підлягає до задоволенню наступних підстав.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналізуючи умови п. 7.1 кредитного договору встановлено, що позивач не зазначив, які саме послуги надає відповідачу за вказану щомісячну комісію (винагорода) в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту.

Таким чином, приймаючи до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 підстави для нарахування та стягнення комісії відсутні.

Матеріалами справи встановлено, що представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності (т. 1 а. с. 34).

Згідно п 1 ч 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно виписки по нарахованій пені р/р 4812 (т. 2 а. с 218, т. 3 а. с. 72-90 ) вбачається, що за період з 22 червня 2014 року по 28 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховано пеню в розмірі 51 666 доларів 28 центів США, що згідно курсу НБУ складає 871 471,64 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № СVHMAK38171109 від 13 серпня 2007 року в розмірі 79 515 доларів 09 центів США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 47 769 доларів 89 центів США; заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 31 745 доларів 20 центів США та заборгованості по пені у розмірі 871 471 гривень 64 коп.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 червня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СVHMAK38171109 від 13 серпня 2007 року в розмірі 79 515 доларів 09 центів США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 47 769 доларів 89 центів США; заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 31 745 доларів 20 центів США та заборгованості по пені у розмірі 871 471 гривень 64 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 08 червня 2018 року.

Головуючий : (підпис) ОСОБА_4

судді (підпис) О.О. Одинак

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: