Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/2091/17Головуючий у 1-й інстанції Коваленко П.Л.
Пр. № 22-ц/778/1550/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2017 року (а.с. 24) Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2007 року станом на 30.06.2017 року у розмірі 24618,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2462,42 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20745,44 грн.; штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1160,39 грн. - штраф (процентна складова), від сплати якої у добровільному порядку відповідач на користь банку ухиляється, а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2018 року (а.с. 75-77) у задоволенні позову Банку відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 81-95) просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК в новій редакції, його нормами апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку відкрито (а.с. 99), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 101).

Відповідач ОСОБА_3 надала поштою апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку (а.с. 106-110).

У судове засідання 19 квітня 2018 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 104) відповідач ОСОБА_3 та представник останньої не з'явилась, про причини своєї неявки та неявки свого представника відповідач апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_3 та представника останньої і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнії за присутністю представника Банку за довіреністю - адвоката (а.с. 111) Ковалишкіна В.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є рішення, постанови.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 256 - 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 268, 273, 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року та виходив із пропуску позивачем строку позовної давності при подачі вищезазначеного позову до суду, який просила застосувати відповідач у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

В силу вимог ст. 263 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, 1. судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; 2. законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.3. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; 4. при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; 5 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; 6. якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно із ст. 264 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, частково неправильно встановив фактичні обставини цієї справи та, відповідно, висновки суду першої інстанції у цій справі не відповідають фактичним обставин цієї справи.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений вищезазначений кредитний договір № б/н від 23.10.2007 року, за яким ОСОБА_3, як позичальник отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором виконав.

Однак, відповідач ОСОБА_3, як позичальник, неналежним чином не виконувала свої зобов'язання за вищезазначеним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані Банком платежі за вищезазначеним кредитним договором.

У зв'язку із чим, утворилась вищезазначена заборгованість відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на 30.06.2017 року у розмірі 24618,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2462,42 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20745,44 грн.; штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1160,39 грн. - штраф (процентна складова) (розрахунок а.с. 4-5), від сплати якої у добровільному порядку відповідач на користь Банку ухиляється, останній платіж відповідачем здійснено 22.05.2014 (а.с.5).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом звернувся до суду у липні 2017 року (а.с. 24).

Відповідач ОСОБА_3 подала суду першої інстанції у цій справі заяву про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності (а.с. 71).

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком, що відповідає строку дії картки - 10.2015 року (довідка Банку а.с. 56-57, довідка Банку та виписка про рух коштів а.с. 85, 89-92, надана Банком апеляційному суду та можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, як докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку).

Банк звернувся до суду першої інстанції у цій справі поштою у липні 2017 року (а.с.2), тобто до спливу загального (трирічного) строку позовної давності після закінчення строку виконання основного зобов'язання у жовтні 2015 року.

За договором про надання банківських послуг (позичальник отримані кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий термін повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Таким чином, звернувшись у липні 2017 року до суду із вищезазначеним позовом до суду у цій справі, Банк мав право на стягнення з відповідача у цій справі заборгованості, нарахованої як до жовтня 2015 року, так й після жовтня 2015 року станом на 30.06.2017 року.

Так як, згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, кошти відповідачем за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, Банк мав право здійснювати нарахування платежів, передбачених умовами договору, та зокрема процентів та неустойки у вигляді штрафів, відповідачу за вищезазначеним кредитним договором згідно умов останнього і після закінчення строку договору до припинення зобов'язання належним виконанням.

Крім того, встановлено, що з боку відповідача ОСОБА_3 мали місце проплати заборгованості за вищезазначеним кредитним договором (а.с. 4-5), які свідчать про визнання осиного боргу (тіла кредиту та відсотків) останньою, та які в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України свідчать про переривання строку позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ст. 264 ч. 3 ЦК України).

Таким чином, Банк звернувся до суду у цій справі з дотриманням строку позовної давності для стягнення суми основного боргу (тіла кредиту та відсотків) з відповідача за вищезазначеним кредитним договором.

Штрафи нараховані Банком відповідачу у цій справі також з урахуванням спеціального (однорічного) строку позовної давності, оскільки вони за своїм змістом є «судовими штрафами) (а.с. 5 зворот) та нараховані Банком відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду у липні 2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості, передбаченим ЦПК України.

Тому, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2018 року у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення у цій справі, яким позов Банку задовольнити; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2007 року станом на 30.06.2017 року у розмірі 24618,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2462,42 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20745,44 грн.; штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1160,39 грн. - штраф (процентна складова).

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у разі задоволення позову Банку у цій справі при вищевикладених обставинах, з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 4000,00 грн. (розрахунок: 1600,00 грн. - судовий збір за подачу вищезазначеного позову до суду (а.с. 1) +2400,00 грн. - судовий збір за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду).

Керуючись ст.ст. 12, 141, 368, 371 - 372, 379, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 09 січня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення у цій справі.

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.10.2007 року станом на 30.06.2017 року у розмірі 24618,25 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 2462,42 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 20745,44 грн.; штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1160,39 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 4000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складено 02.05.2018 року, оскільки у період з 28.04.2018 року по 01.05.2018 року включно мали місце вихідні та святкові дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.