Номер провадження: 22-з/785/239/18
Номер справи місцевого суду: 520/5485/14-ц
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про повторне виселення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, Київський районний відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

20.08.2018 року до апеляційного суду Одеської області надійшла заява представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про повторне виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Завник зазначає, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2015 року позбавлено ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_6 із вказаної квартири.

04 лютого 2016 року Київським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист та постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ Баховою В.І. від 17.03.2016 року відкрито виконавче провадження про виселення ОСОБА_4 із вищезазначеної квартири.

13.04.2017 року державним виконавцем, на підставі ч.1 п.9 ст.39 ЗУ „Про виконавче провадження", закінчено виконавче провадження про виселення ОСОБА_4

Однак, ОСОБА_4 повторно, самовільно вселилася в квартиру АДРЕСА_1, змінила замки на дверях та перешкоджає ОСОБА_2 користуватися квартирою.

Посилаючись на ч.10 ст.66 ЗУ „Про виконавче провадження", заявник просив повторно виселити ОСОБА_4 зі спірної квартири.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в судове засіданні до апеляційного суду Одеської області не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його присутності.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви телефонограмою 28.11.2018 року, в порядку ч. 9 ст. 128 ЦПК України, ОСОБА_4 в судове засіданні до апеляційного суду Одеської області не з'явилася.

03.12.2018 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 (довіреність від 13.04.2017 року) подав до апеляційного суду Одеської області заяву, що йому стало відомо, що 02.12.2018 року після 18-00 г. хтось зателефонував ОСОБА_4 та повідомив про те, що 04.12.2018 року о 15-00 г. відбудеться розгляд заяви про повторне виселення. Представник ОСОБА_4 просив направити судову повістку ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_1, просив перенести справу на іншу дату та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та надати час для підготовки процесуальних документів.

Проте, апеляційним судом направлялась судова повістка, разом із заявою про повторне виселення ОСОБА_4, на адресу: АДРЕСА_1, яка повернулась за закінченням терміну зберігання без отримання її адресатом.

Судова колегія приймає до уваги, що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена телефонограмою 28.11.2018 року, яка того же дня була зареєстрована в журналі телефонограм апеляційного суду Одеської області за № 4698.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи все наведене, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду заяви представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про повторне виселення ОСОБА_4

Розглянувши заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про повторне виселення ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, у травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом про позбавлення ОСОБА_4 права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, зняття її з реєстраційного обліку та виселення.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2015 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 26 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1 та веселено ОСОБА_4 із вказаної квартири. Врешті вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

04 лютого 2016 року Київським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист та постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ Баховою В.І. від 17.03.2016 року відкрито виконавче провадження про виселення ОСОБА_4 із вищезазначеної квартири.

16.03.2017 року головним державним виконавцем Київського ВДВС ГТУЮ в Одеській області спрямовано листа ОСОБА_4 про примусове її виселення з квартири АДРЕСА_1 у зв"язку з невиконанням рішення у добровільному порядку.

12.04.2017 року державним виконавцем позбавлено ОСОБА_4 права користування квартирою АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_4 із вказаної квартири, про що складені відповідні постанови та акти державного виконавця від 12.04.2017 року (а.с.31-40).

Постановою головного державного виконавця Київського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Сокол Ю.С. від 13.04.2017 року, на підставі ч.1 п.9 ст.39 ЗУ „Про виконавче провадження" (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), закінчено виконавче провадження про виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Проте, як зазначає ОСОБА_2, ОСОБА_4 повторно вселилася в квартиру, змінила замки на дверях та перешкоджає ОСОБА_2 користуватися квартирою.

У відповідності до ч. 10 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Згідно ч.5 ст. 124, п.9 ч. 3 ст.129 Конституції України обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Отже, відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно затримувати його виконання. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Частиною 11 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону яка діяла на час видачі виконавчого листа, та частиною 10 ст.66 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року, яка діє на момент звернення із заявою про повторне виселення, передбачено: у разі, якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Ані редакцією вказаної норми станом на день виселення відповідача, ані редакцією на час звернення ОСОБА_2 із заявою про повторне виселення не встановлено заборони або обмеження щодо виконання рішення суду про виселення боржника, який неправомірно займає житлове приміщення, з якого йому належить виселитись, якщо він попередньо добровільно виконав таке рішення, а згодом знову вселився у це приміщення. Визначальною у цій нормі є саме гарантована стягувачу можливість повторного виселення боржника, який знову вселився у приміщення, що мало бути звільнено для стягувача, незалежно від того, в який спосіб боржник був первісно виселений в порядку виконавчого провадження.

Таким чином, заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 374, 381-384 ЦПК України, ч.10 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження», апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про повторне виселення ОСОБА_4 з квартири - задовольнити.

Повторно виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено 05.12.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш