Номер провадження: 22-ц/785/2109/18
Номер справи місцевого суду: 1512/2-1878/11
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

імена (найменування сторін):

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року (суддя Рева С.В.) в частині тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_3, ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Під час розгляду справи від ПАТ «УкрСиббанк» до суду надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив тимчасово обмежити виїзд за межі України ОСОБА_3, ОСОБА_4 до моменту виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, також позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, витребувати відомості з КП «ОМБТІ та РОН», Одеського обласного управління земельних ресурсів, Одеського міського управління земельних ресурсів, органів ДАІ про об'єкти нерухомості, транспортні засоби, які належать відповідачам, а також рахунки, які відкриті відповідачами у банківських та інших фінансових установах.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року тимчасово обмежені у виїзду за межі України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконання ними своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту. Накладений арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Накладений арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 Накладений арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_4

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_3 і ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_5, представник ОСОБА_3 зазначає, що на час постановлення ухвали не існувало судового рішення, яким на ОСОБА_6 і ОСОБА_4 було пов'язано зобов'язання, а отже і не могло існувати ухилення від його виконання, а тому вважає, що ухвала в частині тимчасового обмеження виїзду за межі України ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судове засідання, призначене на 10 травня 2018 року сторони не з'явились, всі були сповіщені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи клопотання ПАТ «УкрСиббанк» в частині тимчасового обмеження у виїзду за межі України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до виконання ними своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 3 ст. 151, ч.ч.1,2 ст. 152, ч. 1 ст. 153 ЦПК України та виходив з того, щонеприйняття заявлених заходів по забезпеченню позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України від 21 січня 1994 року №3857-ХII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) передбачена можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Серед видів забезпечення позову, визначених статтею 152 ЦПК України (в редакції 2004 року), такого забезпечення, як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час постановлення оскаржуваної ухвали) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Тобто, вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК України (ст. 377-1 ЦПК України в ред. 2004 року) та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Колегія суддів звертає уваги, на те, що в цивільному процесі відсутня норма, передбачена статтями 151-153 ЦПК України (в редакції 2004 року) щодо застосування виду забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, в зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування зазначеного способу забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, а також порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5, представника ОСОБА_3, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні клопотання ПАТ КБ «УкрСиббанк», оскільки ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 січня 2011 року в частині тимчасового обмеження у виїзду за межі України ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконання ними своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту - скасувати, постановити в цій частині нову.

Відмовити у задоволені клопотання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в частині тимчасового обмеження у виїзду за межі України ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконання ними своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

В інший частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець

Повний текст судового рішення складено 14 травня 2018 року