Дата документу 20.03.2018
Справа № 501/4799/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся ОСОБА_4 з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 130949,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 400000,00 грн. (т.1 а.с.2-6).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 квітня 2010 року о 10-00 ранку відповідач, керуючи транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження матері позивача ОСОБА_5, від яких вона 11 липня 2010 року померла. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2011 р. відповідача була звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з амністією і кримінальну справу закрито. Позивач просить відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. у звязку із загибеллю матері і матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання 27667,32 грн., на її лікування в розмірі 54701,48 грн., за пошкодження автомобіля «Daewoo Matiz», номерний знак НОМЕР_1, в розмірі 47081,00 грн. згідно висновку експерта №10 від 01.06.10р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав його невинуватості у смерті матері позивача, необґрунтованості і незаконності заявленої майнової шкоди, та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (т.1 а.с.144-150) в яких заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог про відшкодування матеріальних збитків, в тому числі вартості пошкодженого а/м «Daewoo Matiz», витрат на лікування, витрат на поховання, витрат на експертизу і витрат на евакуатора. Також вказав, що оскільки позивач не погодився з визнанням даного транспортного засобу фізично знищеними і залишив його собі, то йому повинна бути сплачена шкода виходячи із вартості автомобіля до ДТП за мінусом вартості автомобіля після пошкодження, але так як даний автомобіль вже був проданий позивачем, то встановити вартість в пошкодженому стані не є можливим, а це свідчить про незаконність вимог про відшкодування повної вартості майна і їх недоведеність. У задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 квітня 2010 року приблизно о 10-00 год. на автодорозі с.Великодолинське м.Іллічівськ, Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_2, порушивши п.п.2.3б, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 В результаті зіткнення автомобіль «Daewoo Matiz» отримав механічні пошкодження, а водій ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження (т.1 а.с.13-17), внаслідок яких перебувала на стаціонарному лікуванні в Іллічівській басейновій лікарні на водному транспорті, з 15.04.2010 по 28.04.2010 р. у травматологічному відділенні, з 16.06.2010 по 10.07.2010 р. у неврологічному відділенні (а.с.202), та, згідно наданої історії хвороби (т.1 а.с.201) з 28.04.2010 р. по 16.06.2010 р. в 411 госпіталі м.Одеси.

11 липня 2010 року ОСОБА_5 померла (т.1 а.с.11).

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.08.2011 р., залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17.04.2012 р. (т.1 а.с.13-16), ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності в наслідок акту амністії, а кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ст.286 ч. 2 КК України була закрита. При цьому в даній постанові суду не вказано про встановлення вини ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху, що призвели до смерті ОСОБА_5

ОСОБА_6 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «…постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК».

Відповідно до вимог ЦПК України лише вирок у кримінальній справі є доказом того, що особа вчинила певні дії і вони вчиненні саме нею. Тобто винуватість ОСОБА_2 у даному ДТП суд вважає доведеною.

Але наслідки порушення ОСОБА_2 вимог ПДР не встановлені судовим рішенням і доводяться на засадах змагальності.

Щодо вимог позивача про настання смерті його матері саме від порушення відповідачем вимог ПДР, то слід зазначити наступне.

У позовній заяві в обґрунтування такого факту міститься лише посилання на висновок №435 в кримінальній справі. Але висновок експертизи №435 не складався за ухвалою суду і суд не ставив перед такою експертизою питання, то це документ не можна вважати висновком експерта як доказ в цивільному процесі.

При цьому, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи Одеського обласного бюро СМЕ №453 від 04.01.2011 року (мовою оригіналу): «1. У ОСОБА_7 имелись следующие повреждения: сочетанная закрытая черепно-мозговая травма в форме геморрагического ушиба головного мозга средней степени (височной доли справа), кровоизлияние под твердую и мягкие оболочки головного мозга, кровоизлияние на лбу слева, вокруг левого глаза; переломы решетчатого лабиринта слева с развитием гемосинуса, перелом носовой кости справа, ушиб мягких тканей скулоорбитальной области слева, переломы 5,6,7,8,9-го левых ребер по задней подмышечной линии; открытый чрезнадмыщелковый (распространяющийся на трубную часть кости) перелом правой плечевой кости со смещением отломков; закрытый перелом левой лопатки; ушиблено-рваная рана правого плеча. 6,7,8. В июле 2010г. ОСОБА_7 умерла. При исследовании трупа ОСОБА_7М, обнаружены гистологические признаки цереброваскулярной болезни (склероз сосудов, оболочек и вещества головного мозга), а также остаточные явления очаговых кровоизлияний под мягкими мозговыми оболочками в теменной доле левого полушария мозга, которые могли быть образованы 15.04.2010 года. Наблюдался также участок серого размягчения головного мозга в стадии организации (кистообразования), что, наиболее вероятно, связано с перенесенным геморрагическим ушибом головного мозга. Таким образом, смерть ОСОБА_7 находится в косвенной причинной связи с перенесенной в ДТП черепно-мозговой травмой, и обусловлена как травматическим повреждением головного мозга, так и хроническим заболеванием сосудов головного мозга. Более точно разграничить роль травмы и патологии головного мозга в наступлении смерти ОСОБА_7 на основании имеющихся данных не представляется возможным. 10. Сама по себе перенесенная в ДТП травма не могла вызвать развитие хронического заболевания цереброваскулярной болезни» (т.1 а.с.31-32).

Тобто висновки з вказаних питань у даній експертизі суперечать між собою і не дають можливості достовірно підтвердити прямий причинно-наслідковий зв'язок між смертю ОСОБА_8 і дорожньо-транспортною пригодою.

ОСОБА_6 СМД Іллічівського бюро СМЕ №316 від 11.08.2010р. (т.1 а.с.26-29) встановлено, що смерть ОСОБА_5 знаходиться в причинному звязку із захворюванням цереброваскулярна хвороба, що призвело до розвитку інфаркту в білій речовині лівого півшарку головного мозку внаслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних артерій.

За результатами проведення висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, судовим експертом ОСОБА_9 Головного Бюро судово-медичної експертизи МОЗ України було надано Висновок спеціаліста №210/11 від 05.05.2011р. (т.1 а.с.152-171), згідно якого встановлено, що всі отримані ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться в тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і вони не знаходяться в будь-якому причинному зв'язку із зазначеним захворюванням і його цереброваскулярними проявами. Між утвореними 15.04.2010р. тілесними ушкодженнями та настанням від захворювання 11.07.2010 р. смертю ОСОБА_5 прямий причинний зв'язок відсутній.

ОСОБА_6 Висновку Харківського бюро СМЕ №154-КЕ/2016/пп від 03.05.2017 року (т.2 а.с.2-14) встановлено, що за наявними даними достеменно встановити характер та обєм отриманої травми ОСОБА_5 внаслідок ДТП, що мало місце 15.04.2010 р., не є можливим, провести експертну оцінку питання щодо причин настання смерті ОСОБА_5 та ймовірного впливу на ґенез смерті отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень за наданими матеріалами неможливо.

Таким чином, наявні в справі письмові докази і висновки експертів не дають можливості суду однозначно дійти висновків про підтвердження факту вини відповідача саме за настання смерті ОСОБА_5

У звязку з цим, суд не може задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди завданої йому внаслідок смерті матері.

Так, ОСОБА_5 померла і позивачу як її спадкоємцю таке право не перейшло, адже за ст. 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

А за ч.3 ст.1230 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Отже, моральної шкоди внаслідок ДТП 15.04.2010 р. позивачу не спричинено і право на це йому не перейшло як спадкоємцю.

Позивач просив стягнути на його користь за пошкодження автомобіля «Daewoo Matiz», номерний знак НОМЕР_1, суму матеріальної шкоди в розмірі 47081,00 грн. згідно висновку експерта №10 від 01.06.10р. Але експерт при огляді не повідомив іншого відповідача про дату і час, що унеможливило встановлення дійсних даних про обсяг пошкоджень автомобіля. Також слід зазначити, що експерт при визначенні розміру шкоди не вирахував залишкової вартості автомобіля в пошкодженому стані, при цьому вказано, що ремонт автомобіля є економічно недоцільним через перевищення вартості відновлювального ремонту над вартістю самого транспортного засобу.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач не надав суду доказів про вартість утилізаційних складових КТЗ позивача, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, що відсутність належних та допустимих доказів унеможливлюють встановити дійсну вартість утилізаційних складових КТЗ позивача.

Оскільки даний автомобіль не знаходиться у володінні позивача, то встановити вартість в пошкодженому стані після ДТП не є можливим. Це перешкоджє суду встановити дійсний розмір завданих позивачу збитків і свідчить про незаконність вимог про відшкодування повної вартості майна.

Витрати на лікування не підтвердженні в повному обсязі, так як письмові записи не є доказами і звязку препарати у чеках не мають до ДТП, так як немає підтвердження їх призначення лікарями.

ОСОБА_6 зст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України).

Позивач подав позов в жовтні 2013 року, тобто з моменту спричинення шкоди (момент ДТП 15.04.10р.) до звернення до суду минуло 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_6 ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд не знаходить підстав для поновлення строків на звернення позивача до суду за захистом його порушених прав.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя