Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 175/1604/17-ц

провадження № 61-35369 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

представник заявника - ОСОБА_5,

заінтересовані особи: Новоолександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління Держгеокадастру в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року у складі судді Новік Л. М. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання спадщини ОСОБА_6 відумерлою.

Заяву обґрунтовано тим, що 22 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого остання отримала позику у розмірі 561 346 грн 80 коп. строком до 22 серпня 2015 року. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

21 серпня 2015 року до договору позики від 22 серпня 2014 року внесено зміни шляхом укладення договору про зміну. Відповідно до вказаного договору, пункти 1, 2 договору позики від 22 серпня 2014 року викладені у новій редакції. ОСОБА_6 було передано у позику на безвідсотковій основі грошові кошти у розмірі 925 260 грн до 22 серпня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Після смерті ОСОБА_6 Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 362/2016.

Зазначав, що з матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_6 склала на ім'я ОСОБА_7 заповіт на належну їх квартиру АДРЕСА_1.

22 червня 2016 року ОСОБА_8 - син померлої, подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини.

За життя ОСОБА_6 належали земельні ділянки, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садівничому товаристві «Веселка», а саме: земельна ділянка 54, площею 0,0568 га, кадастровий номер НОМЕР_1, на підставі договору дарування від 28 квітня 2011 року № ВРІ 497462, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кокосадзе Л. В.; земельна ділянка 106, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_2 на підставі акта на право власності на земельну ділянку від 11 грудня 2009 року НОМЕР_3, виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області.

Враховуючи те, що земельні ділянки до переліку спадкового майна за заповітом не увійшли, а син померлої відмовився від прийняття спадщини, просив суд вказані земельні ділянки визнати відумерлою спадщиною та передати їх територіальній громаді Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у померлої ОСОБА_6 є спадкоємець першої черги, який відмовився від прийняття спадщини та особа, на користь якої складено заповіт - ОСОБА_7, а тому відсутні підстави для визнання спадщини. Також суд зазначив, що подавати заяву про визнання спадщини відумерлою і передачу майна у власність територіальній громаді може лише відповідний орган місцевого самоврядування, а не заявник.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зазначив, що не з'ясовано, чи є інші спадкоємці та чи є ОСОБА_7 спадкоємницею будь-якої черги.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в матеріалах спадкової справи міститься заповіт ОСОБА_6 від 30 вересня 2014 року, відповідно до якого остання заповіла належне їй на праві власності домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 у м. Дніпро ОСОБА_7 Крім того, у матеріалах спадкової справи міститься заява сина померлої ОСОБА_8 про відмову від прийняття спадщини.

Отже, земельні ділянки, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садівничому товаристві «Веселка», ОСОБА_8 нікому не заповідала, а тому, вони можуть бути визнані відумерлою спадщиною.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні правові підстави для визнання земельних ділянок, які належали ОСОБА_8, відумерлою спадщиною та передачі їх територіальній громаді Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею1270 ЦК України визначено, щодля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до положень частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Частиною першоюстатті 60 ЦПК України2004 року передбачено, що на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що земельні ділянки, які розташовані на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у садівничому товаристві «Веселка», ОСОБА_8 нікому не заповідала, а тому, вони можуть бути визнані відумерлою спадщиною, оскільки не надано доказів відсутності інших спадкоємців та не з'ясовано, чи є ОСОБА_7 спадкоємицею будь-якої черги.

Крім того, касаційний суд погоджується з висновком суду, що згідно зі статтею 1277 ЦК України лише уповноважений орган місцевого самоврядування може ставити питання про визнання спадщини відумерлою та передачі у власність територіальній громаді.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2017 року та постанову Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк