Справа № 154/2611/17 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І.Р.
Провадження № 22-ц/773/285/18 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з липня 1997 року. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 травня 2006 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, із врахуванням зміни позовних вимог, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, дочки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі, в розмірі по 3000 на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03 жовтня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів, з 3000 грн. до 2000 грн. щомісячно.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що не заперечує проти сплати аліментів. Вважає за доцільним визначити аліменти у розмірі 2 000 грн., оскільки 3000 грн. на кожну дитину є досить великою сумою, яку він не зможе платити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного проживання у позивача та відповідача народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт проживання дітей з матір'ю відповідачем не заперечується.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, що змусило її звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на їх утримання. Щомісячний розмір аліментів вона визначила у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач є приватним підприємцем та має мінливий дохід.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; інші обставини, що мають істотне значення.

Системний аналіз цих норм матеріального права указує на те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Листом Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 15.12.2017 року за № 746/9/03-16-13 підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на обліку Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області та за період з 01.01.2016 року по 30.09.2017 року отримував доходи, а саме: згідно декларації про майновий стан і доходи та розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік поданих в електронному вигляді до Володимир-Волинської ОДПІ за № від 07.12.2017 року ОСОБА_2 задекларовано дохід від підприємницької діяльності в сумі 2 456 582.39 грн.; згідно даних Державного реєстру фізичних осіб та відомостей ф.№1-ДФ ( даних про суми виплачених доходів фізичних особам ОСОБА_2 ) в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року отримував доходи з таких джерел: заробітна плата за ознакою 101 в сумі 23 686.15 грн.; згідно даних Державного реєстру фізичних осіб та відомостей ф. № 1-ДФ (даних про суми виплачених доходів фізичних особам ОСОБА_2) в період з 01.01.2017 року по 30.09.2017 року отримував доходи з таких джерел: заробітна плата за ознакою 101 в сумі 28915.25 грн.; доходи від підприємницької діяльності за ознакою 157 в сумі 1 680 496.27 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум складає: для дітей віком до 6 років з травня - 1426 грн., з 1 грудня -1492 грн.; для дітей віком від 6 до 18 років з травня - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн. Проте цим законом встановлено лише "прожитковий мінімум", максимальний розмір коштів, необхідних для життя дитини, законом не встаровлений.

Вирішуючи спір суд першої інстанції з'ясував усі обставини, які мають значення для справи, дотимався вимог статтей 180,182 СК України при визначенні розміру аліментів, тому правові підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів відсутні.

Доводи відповідача зводяться до неправильності визначення судом першої інстанції розміру його доходів що на його думку потягло неправильне визначення розміру аліментів. Однак, суд не визначав доходів, а лише послався на ті розміри доходів, які зазначені в довідках, виданих Володимир-Волинською об"єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області, яка міститься в матеріалах справи (а.с.33-38).

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів у розмірі, меншому, ніж визначив суд у зв'язку з таким.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров'я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

У суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував тієї обставини, що він декілька разів на рік відпочиває за кордоном, при зустрічах з дітьми харчує їх у дорогих ресторанах, має в особистому користуванні автомобіль престижного класу, який потребує щоденної заправки значною кількістю бензину, зазначив про наявність у нього коштів для лікування і консультацій дитини в м. Києві та літнього відпочинку. Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що матеріальний стан відповідача є задовільним настільки, що він спроможний сплачувати аліменти по 3000 гривень на кожного із дітей.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підставу для стягнення аліментів в меншому розмірі, ніж визначено місцевим судом.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його змміни, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий

Судді: