22-ц/775/530/2018(м)
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер264/1105/18

Номер провадження 22-ц/775/530/2018(м)

07 серпня 2018року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів -Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

сторони:

позивач -ОСОБА_2,

відповідач -Комунальне підприємство «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 травня 2018 року,у складі судді Матвєєвої Ю.О.,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі КП «МВУ ВКГ») про захист прав споживачів та визнання недійсною заборгованості за неспожиті послуги. В обґрунтування позову посилається на обставини, згідно яких йому у листопаді 2014 року відповідачем було видано припис на зняття лічильника води, та послугу повірки лічильника він мав здійснити за свій рахунок. З посиланням на п.4 ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пп.4 п.17 Договору про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення та абз. 2 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, зазначає, що він, як споживач послуг з водопостачання, звільняється від сплати послуг щодо повірки засобу обліку води. На його неодноразові звернення щодо безкоштовної повірки лічильника води, відповідач відповів відмовою. З листопада 2014 року позивачу була нарахована заборгованість по його особовому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 19550,72 гривень, на загальних умовах, не враховуючи покази внутрішньоквартирного лічильника води, яку позивач просив визнати недійсною.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 травня 2018 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «МВУ ВКГ» про захист прав споживачів та визнання недійсною заборгованості за неспожиті послуги відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсною заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 10550,72 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, під час ухвалення рішення, не було враховано докази, надані позивачем, невірного нарахування боргу за спожиту послугу з водопостачання. Зазначає, що оскільки відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги, та така повірка проводиться за рахунок тарифів на водопостачання. Таким чином, оскільки повірка лічильника води не проведена не з його вини, вважає, що заборгованість, яка на 01 грудня 2017 року становить 10557,72 грн. та нарахована на загальних підставах, тобто, без врахування показників лічильнику, є недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Сторони своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ст. ст.11, 15, ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, об'єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту, та власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

У свою чергу позивачем не доведено, що отримані ним квитанції зі сплати послуг з постачання холодної води, в яких вказана сума заборгованості у розмірі 10308,08 грн., є неправомірними діями відповідача та порушує його права.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,позивач є абонентом Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства». (а.с.8)

Відповідно до листа КП «МВУ ВКГ» №5147 від 11 грудня 2017 року, 14 листопада 2014 року ОСОБА_2 було видано припис на державну повірку, яке абонентом підписано, але до теперішнього часу не виконано. Станом на 01 грудня 2017 року у позивача на особистому рахунку виникла заборгованість у сумі 10550,72 грн. (а.с.5)

Згідно квитанцій зі сплати послуг з постачання холодної води за січень 2016 року , за січень 2017 року та січень 2018 року у абонента ОСОБА_2 вказана сума заборгованості - відповідно у розмірі 1348,70 гривень, 4984,05 гривень, 10308, 08 гривень ( а.с. 6,7)

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12,13,81 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що отримані ним квитанції на сплату послуг з постачання холодної води КП «МВУ ВКГ» є неправомірними та що відповідач своєю письмовою відповіддю від 11 грудня 2017 року порушує, не визнає або оспорює (частина перша статті 4 ЦПК України) охоронювані законом його цивільні права.

При цьому, колегія суддів зважує на те, що на даний час вказана заборгованість позивачем не сплачена, матеріальних претензій по вказаній заборгованості відповідачем до позивача не заявлено, тому підстав для визнання недійсним нарахованого боргу за послуги з постачання холодної води по особовому рахунку позивач у розмірі 10550,72 гривень - не має.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Отже, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволені позову у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 серпня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Пономарьова О.М.

Ткаченко Т.Б.