ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2018 року м. Херсон

справа №654/2344/17

провадження №22-ц/819/217/18

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Данилевського М.А. від 04 липня 2018 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

встановив:

08 серпня 2017 року (відповідно до поштового штемпелю) товариство з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» (далі - ТОВ «Орлан-Транс-Груп») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11.06.2015 року останнього було прийнято на роботу до Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія.

09.11.2016 року відповідача було звільнено із займаної посади за прогул згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та закордоном, отримав пластикові картки ТзОВ "Вог Рітейл", ТОВ «Сіненергія» та ТОВ «ЕІ00» для заправки дизельним паливом транспортних засобів для виконання транспортних завдань, здійснив перевитрату пального, крім того не дотримувався норм заповнення паливних баків при перетині кордонів на території Німечини та Польщі та на території Бельгії та Нідерландів, не враховував різницю вартості пального у цих державах чим завдав позивачу збитків. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість 42 834,39 грн, в наступному зменшив позовні вимоги - просив на підставі п.6 ст. 136 КЗпП України стягнути з відповідача на користь позивача збитки в сумі 37 077,39 грн.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Орлан-Транс-Груп" заборгованість в розмірі 1539,95 (одна тисяча п'ятсот тридцять дев'ять гривень 95 копійок). Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Орлан-Транс-Груп» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не застосовані норми п.6 ст.134 КЗпП та п.14 постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» щодо повної матеріальної відповідальності водіїв та неправильно застосовано строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки розмір збитків, заподіяних відповідачем перевитратию палива під час перевезення вбачався з роздруківок до шляхових листів після кожного перевезення, але враховуючи добровільну можливість відповідача погасити заборгованість до моменту звільнення надає позивачу підстави вважати, що заподіяну шкоду було виявлено після звільнення відповідача, з 09.11.2016 року.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 її доводи не визнав, посилаючись на те, що позивачем не доведено заподіяння ним збитків підприємству перевитратами пального, оскільки затверджений наказом керівника №45 від 11.08.2010 року тимчасові базові лінійні норми витрат палива та коєфіціент на виконання транспортної работи не враховую вимоги наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 року №43 ( з подальшими змінами та доповненнями), яким затверджено норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті. Проте позивачем наданий розрахунок витрат пального виходячи виключно із пробігу автомобіля не враховуючи інши коєфіціенти, які дозволяють враховувати ще й кліматичні, дорожні та інші умови експлуатації. Також в де яких подорожніх листах водіями зазначено двох осіб, проте розрахунку щодо двох осіб не надано. Позивачем не надано доказів норм заповнення паливних баків автомобілів при перетині кордонів та різниці вартості пального у країнах перебування. Позивачем не доведена його вина, а тому усі доводи апеляційної скарги є надуманими та необґрунтованими.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 68-кф від 11 червня 2015 року ОСОБА_2 тимчасово прийнятий на роботу з 11.06.2015 року по 10.07.2015 року на Львівську філію ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» в автомобільну колону № 2 водієм автотранспортних засобів для перевезення вантажів у міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні на вантажні автомобілі всіх марок, з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю з оплатою праці згідно відпрацьованого часу / а.с.8/.

Наказом № 82-кф від 10 липня 2015 року ОСОБА_2 продовжено трудовий договір на невизначений термін /а.с.9/.

Згідно наказу № 133-кф від 09 листопада 2016 року ОСОБА_2 звільнено з автомобільної колони № 3 Львівської філії ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» з 10 жовтня 2016 року за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України /а.с.10/.

Наказом № 45 від 11.08.2010 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» затверджено тимчасові базові лінійні норми витрат палива /а.с.41-45/.

Наказом № 29 від 08 червня 2015 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» впровадило єдині правила заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання /а.с.46-47/.

Також з матеріалів справи вбачається, що:

-згідно подорожнього листа № 529020 від 07 серпня 2015 року, виданого на двох водіїв : ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна-Росія, здійснив перевитрату палива об'ємом 127 літра /а.с.15/ на загальну суму 1 469 грн 48 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.16/;

-згідно подорожнього листа № 582221 від 22 жовтня 2015 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Польща- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 366 літра (а.с.11) на загальну суму 4 265 грн 71 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.14/;

-згідно подорожнього листа № 582358 від 13 листопада 2015 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Польща- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 213 літра (а.с.13) на загальну суму 6 588 грн 84 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.12/;

-згідно подорожнього листа № 582458 від 22 грудня 2016 року, виданого на водіів ОСОБА_2, ОСОБА_4, відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Азербайджан, здійснив перевитрату палива об'ємом 125 літра /а.с.33/ на загальну суму 2063 грн 58 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.34/;

-згідно подорожнього листа № 128255 від 09 лютого 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту по Україні, здійснив перевитрату палива об'ємом 33 літра /а.с.17/ на загальну суму 541 грн 53 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідачем погодився /а.с.18/;

-згідно подорожнього листа № 582493 від 12 лютого 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Польща- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 36 літра (а.с.20) на загальну суму 619 грн 80 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.21/;

-згідно подорожнього листа № 597282 від 14 квітня 2016 року, виданого на водіїв ОСОБА_2, ОСОБА_5, відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Польща- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 129 літра (а.с.21) на загальну суму 2 588 грн 02 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.22/;

-згідно подорожнього листа № 597294 від 04 травня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Італія, здійснив перевитрату палива об'ємом 125 літра /а.с.23/ на загальну суму 2588 грн 02 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.24/;

-згідно подорожнього листа № 641107 від 27 травня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 108 літра /а.с.25/ на загальну суму 3341 грн 18 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач погодився /а.с.26/;

-згідно подорожнього листа № 807023 від 15 червня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2, ОСОБА_6, відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту по Україні, здійснив перевитрату палива об'ємом 257 літра /а.с.35/ на загальну суму 5 401,16 грн; результати звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідачем не підписані /а.с.36/; акт від 24.06.2016 року свідчить про не явку ОСОБА_2 для підписання звіту по подорожньому листу / а.с.37/;

-згідно подорожнього листа № 641221 від 28 червня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- швейцарія , здійснив перевитрату палива об'ємом 148 літра /а.с.27/ на загальну суму 3103 грн.37 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач не погодився /а.с.28/;

-згідно подорожнього листа № 641281 від 19 липня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Польща- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 224 літра /а.с.29/ на загальну суму 4 709 грн.32 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач не погодився /а.с.30/;

-згідно подорожнього листа № 687110 від 12 серпня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Німеччина, здійснив перевитрату палива об'ємом 104 літра (а.с.31) на загальну суму 2 177 грн.50 коп; з результатами звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідач не погодився (а.с.32);

-згідно подорожнього листа № 687083 від 24 вересня 2016 року, виданого на водія ОСОБА_2 відповідач, перебуваючи у службовому відрядженні по маршруту Україна- Чехія, здійснив перевитрату палива об'ємом 43 літра /а.с.38/ на загальну суму 765 грн.97 коп; результати звіту про паливо за вказаним маршрутом відповідачем не підписані /а.с.39/; акт від 07.10.2016 року свідчить про не явку ОСОБА_2 для підписання звіту по подорожньому листу / а.с.40/;

Відповідно до пункту 6 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

При поданні позовної заяви ТОВ «Орлан-Транс-Груп» здійснювало посилання на пункт 6 статті 134 КЗпП України як підставу стягнення збитків.

Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі пункту 6 статті 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР від 12 вересня 1991 № 1545-XII, у зв'язку з Постановою Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року "Про проголошення незалежності України" (1427-12) та прийняттям Акта проголошення незалежності України встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Так, відповідно до підпункту «в» пункту 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 5 серпня 1983 року № 759, яка є чинною, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженої Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами 3 лютого 1984 року № 01/21-8-72, яка підлягала застосуванню на території України відповідно до Постанови КМ України №1066 від 23.11.2016 року до 17 березня 2017 року, тобто під час роботи відповідача у позивача , на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норми підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.

Судом першої інстанції встановивши, що згідно з переліком посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж, відпуск, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 3447/24, посада водія автотранспортних засобів не входить до списку таких професій, залишив поза увагою доводи позивача щодо застосування підпункту «в» пункту 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 5 серпня 1983 року № 759.

Отже доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції вищезазначених норм закону є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу, отже обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.

Обов'язковою складовою відповідальності працівників автомобільного тарснпорту за перевитрату палива є встановлення наявность чи відсутность вини та умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству.

Як вбачається з наданих позивачем 14-ти подорожніх листів та звітів до них у кожному з них зазначена певна кількість перевитрат палива. Аналіз цих документів свідчить про те, що ОСОБА_2 не з усіма результатами звіту про паливо погоджувався. Проте, позивачем не доведено, що він приймав заходи щодо з'ясування причин первитрат пального та звертався до відповідача з цього приводу.

Разом з тим, додані до подорожніх листів звіти свідчать про застосовані до водія ОСОБА_2 штрафи за перевитрату пального в сумах, які значно перевищують його середньомісячний розмір заробітної плати / а.с.122/.

Матеріали справи не містять даних щодо закріплених за ОСОБА_2 автотранспортних засобів, а також даних про те, що останній був ознайомлений з наказом №45 від 11 серпня 2010 року «Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива» та наказом №29 від 08 червня 2015 року «Про впровадження єдиних правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив. Натомість пункт 19 останнього наказу зобов'язує позивача під підпис ознайомити водія з наказом.

Позивач, зазначаючи, що « в порушення норм наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 10.02.1998 року №43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», які привели до перевитрат палива і полягає вина відповідача» не довів обов'язкову складову відповідальності відповідача, як працівника автомобільного транспорту за перевитрату палива та не довів, які норми перевитрат ним приймалися відповідно до зазначеного наказу з урахуванням чинників в ньому визначених.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що наказ №45 від 11 серпня 2010 року "Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива" не відповідає положенням наказу Міністерства транспорту України № 143 від 10 лютого 1998 року "Про затвердження витрат і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті".

Так, відповідно до наказу Міністерства транспорту України № 43 від 10 лютого 1998 року "Про затвердження витрат і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" встановлено витрати дизельного палива - від 0,55 л до 1,3 л на 100 ткм, а згідно наказу позивача №45 від 11 серпня 2010 року "Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива" встановлено норму витрат дизельного палива - 0,45 л/100 ткм.

Крім того, у наказі Міністерства транспорту України № 43 від 10 лютого 1998 року встановлено також такі види норм витрат палива, а саме: базову лінійну норму автомобіля на 100 км.; норму на виконання транспортної роботи (враховує додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем) на 100 тонно-кілометрів; норму на одну тону спорядженої маси; норму на їзду з вантажем; базову норму на роботу автономного обігрівача - на одну годину його роботи. Також встановлено тимчасові норми витрат палива і мастильних матеріалів з відповідними коефіцієнтами коригування по відношенню до базової лінійної норми. Пунктом 3.1 вказаного наказу передбачено такі коефіцієнти коригування у таких випадках: робота у нічний час, у гірській місцевості та на маршрутах з особливим рельєфом, експлуатація автотранспорту на маршрутах з горбистим рельєфом, робота в міських умовах, робота у холодну пору.

Однак, наказом №45 від 11 серпня 2010 року "Про затвердження тимчасових базових лінійних норм витрат палива" не передбачено таких коригуючих коефіцієнтів, а також додаткові витрати пального на роботу автомобільного транспорту у холодну пору року, у гірській місцевості або на маршрутах з горбистим рельєфом, на роботу в міських умовах, занижено норму витрат дизельного пального на виконання транспортних робіт.

Також колегія суддів враховує, що на перевитрати пального впливає ряд чинників: робота в гірській місцевості та/або на маршрутах з горбистим рельєфом, на дорогах зі складним планом, в міських умовах, із частими зупинками, яка потребує зниження швидкості, поїздка на автомобілі з тривалим строком експлуатації, швидкість руху автомобіля, стан автомобільних доріг, технічний стан автомобіля та паливної системи. Проте врахування цих чинників позивачем не доведено.

Доводи скаржника про те, що наказом №45 від 11.08.2010 року визначений перелік витрат на кожен автомобіль, в тому числі і на автомобіль, яким керував відповідач, з урахуванням коефіцієнтів не заслуговують на увагу, оскільки у нормах витрат палива на руховий склад до наказу №45 від 11 серпня 2010 року /а.с.41-44/ відсутні дані щодо автомобіля марки РЕНО яким керував ОСОБА_2

Сама лише наявність підпису відповідача у 9-ти ( із 14-ти) подорожніх листах з результатами звіту про паливо не свідчить про наявність перевитрат пального з вини та умисного заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу, а отже позивачем не доведено, що перевитрати пального здійснено з вини та умисного заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди товариству. А не підписання відповідачем звітів по подорожнім листам від 24.06.2016 року, та від 07.10.2016 року не свідчить про наявність перевитрат пального з його вини та умисного заподіяння ним шкоди /а.с.37,40/.

Колегія суддів також вважає за можливе зазначити, що зменшуючи позовні вимоги позивач не доводив які суми перевитрат пального та за який період він відраховує від заявлених /а.с.101/.

Як пояснила адвокат відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач не визнавав та не визнає своєї вини в перевитраті пального, проте рішення суду першої інстанції ним не оскаржувалося внаслідок стягнення з нього суми, яка не є надмірним тягарем та зайнятістю за роз'їздним характером роботи.

Матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу у вигляді різниці вартості пального на територіях Німеччини та Польщі, Бельгії та Нідерландів в листопаді 2015 року на загальну суму 2 620 грн 84 коп. з урахуванням вартості пального на територіях цих держав, дозволу держави на кількість пального при перетині її кордону, норми заповнення паливних баків при перетині кордону.

За таких обставин, позивач як роботодавець не довів підстав матеріальної відповідальності відповідача, зокрема, вини відповідача у перевитраті пального та умисного заподіяння відповідачем збитків в сумі 37 077 грн 39 коп.

Суд першої інстанції, в порушення норм матеріального та процесуального права взагалі не встановлював обставин наявності чи відсутності вини та умисного заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди ТОВ «Орлан-Транс -Груп», обмежившись застосуванням строку позовної давності до частини заявленої до стягнення суми та застосуванням обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку відповідача відповідно до ст. 135-1 КЗпП України, проте в порушення вимог статтей 130,138, пункту 6 статті 134 КЗпП України.

За роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» при доведеності позову, наявності заяви про застосування строку позовної давності, зробленою стороною у справі до ухвалення судом рішення та встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у позові має бути відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи, що позивачем позов не доведений, у задоволенні позову має бути відмовлено з цієї підстави.

Незважаючи на те, що позивачем не доведено позовні вимоги, його доводи апеляційної скарги щодо строку позовной давності не ґрунтуються на нормах на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде вставнолено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного та вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, ч.1 п. 4 ст. 376 ЦПК України, колегія судів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав вищевикладених.

На підставі викладеного статтей 130, 138, 134 пункту 6 КЗпП України, керуючись статтями 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 липня 2018 року скасувати, постановити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" до ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року

Суддя І.В. Склярська