Справа № 444/1012/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/811/398/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину вчиненого під впливом обману і визнання факту прийняття спадщини. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив встановити факт прийняття ним спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.04.1988 року Жовківською (в минулому Нестеровською) державною нотаріальною конторою на ім'я його матері, ОСОБА_5.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_6, який проживав в м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на день смерті майно. Оскільки до і після смерті батька, він разом з ним проживав у незавершеному будівництвом житловому будинку, вважає, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР є таким, що прийняв спадщину, а відтак, як спадкоємець першої черги, мав право на спадкування та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що його матір отримала свідоцтво про право на спадщину грошового вкладу незаконно, так як в заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину не зазначила інших спадкоємців, а також яке саме спадкове майно підлягало спадкуванню, хоч на час смерті батька, крім грошового вкладу, був ще незавершений будівництвом будинок в АДРЕСА_1. Позивач вважає, що його безпідставно не закликали до спадкування, безпідставно видали свідоцтво про право на спадщину за законом лише на матір, чим порушено його право на спадкування після смерті батька. Крім того, просив поновити строк звернення до суду з позовом, мотивуючи тим, що повне рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року ним отримано лише 13.05.2014 року, з якого він дізнався, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог було невнесення його імені в свідоцтво про право на спадщину, яке видано на ім'я матері ОСОБА_5, 21.04.1988 року. Вважав, що це є поважною причиною пропуску ним строку на звернення до суду з такими позовними вимогами.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття ним спадщини ОСОБА_6, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено. У задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 по закону, виданого 21.04.1988 року Нестеровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що він постійно проживав з батьком (спадкодавцем) до і після відкриття спадщини, що підтверджується записами про реєстрацію в будинковій книзі і виникненні права на користування житловою площею, яка була надана йому у користування спадкодавцем. Зазначає і те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його твердження про те, що вступом його в управління і користування спадковим майном після відкриття спадщини, є обставини, які встановлені в рішенні Апеляційного суду Львівської області в справі №444/2843/12 від 28.04.2014 р., а саме, встановлено обставини фактичного вступу його в управління і користування спадковим майном, яке складалось з предметів домашнього вжитку і обстановки, предметів домашнього господарства, які були ним успадковані у відповідності до ст. 533 ЦК УРСР, будівельних матеріалів, обладнання, власником яких був спадкодавець. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пропуску ним строку позовної давності без поважних причин.

Судом першої встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 є рідними братом та сестрами, їхніми батьками є ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_6, його дружина ОСОБА_5, звернулася до Жовківської (в минулому Нестеровської) державної нотаріальної контори про спадкування за законом.

З копії спадкової справи № 106, заведеної 21.04.1988 року вбачається, що дружина спадкоємця подала заяву в нотконтору про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад з процентами в Рава-Руській ощадній касі, який належав померлому ОСОБА_6, у заяві дійсно зазначила неправдиву інформацію про відсутність інших спадкоємців першої черги за законом, якими крім неї, були діти спадкодавця, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Жовківською державною нотаріальною конторою 21.04.1988 року, яке оспорюється позивачем, вбачається, що грошовий вклад успадкувала лише ОСОБА_5, дружина спадкодавця.

Встановлені судом першої інстанції вищезазначені обставини свідчать, що єдиним спадкоємцем, хто успадкував майно після смерті ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина, ОСОБА_5, а інші спадкоємці першої черги, діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а саме, позивач ОСОБА_2, його сестри ОСОБА_3, ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, до нотаріальної контори не зверталися.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Стаття 549 ЦК УРСР 1963 року визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо 1) він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Обгрунтовуючи позовну вимогу про встановлення факту прийняття спадщини позивач посилається на будинкову книгу по будинку АДРЕСА_1, з якої вбачається, що в незавершеному будівництвом будинку позивач по справі зареєстрований 21.10.1987 року на підставі рішення виконкому №217-а від 10.09.1987 року за заявою матері ОСОБА_5, а відтак його реєстрація у житловому будинку свідчить про прийняття ним спадщини.

Апеляційний суд Львівської області рішенням від 28.04.2014 року скасував рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13.12.2013 року, та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з інших підстав, вважаючи безпідставним посилання районного суду, як на підставу для відмови в задоволенні вимог позивача (ОСОБА_2) на те, що ОСОБА_2 у шестимісячний строк не прийняв спадщину, був зареєстрованим у спірне будинковолодіння після цього строку та те, що до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався.

Тобто, суд апеляційної інстанції у згаданому вище рішенні від 28.04.2014 року, встановив обставину, що ОСОБА_2 в шестимісячний строк прийняв спадщину.

А відтак, з врахуванням положень ч.4 ст. 82 ЦПК України, прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року, яке набрало законної сили та є чинним.

Оскільки рішенням апеляційного суду встановлено ту обставину, що ОСОБА_2, який є спадкоємцем першої черги за законом, в шестимісячний строк після смерті батька, ОСОБА_6, прийняв спадщину, то видача свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.04.1988 року Нестерівською державною нотаріальною конторою лише спадкоємцю ОСОБА_5, є незаконною, такою, що порушує права позивача.

Відповідно до ст. 76, 77, 82 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими,речовими і електронними, висновками експерта, показаннями свідків. Належними є докази які містять інформацію щодо доказування. Обставини, встановлені рішенням суду що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, та з цих підстав просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Наслідками пропущення строку позовної давності відповідно до ст.267 ЦК України є відмова у задоволенні позову.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Наявними в матеріалах справи судовими рішеннями підтверджується, що судами різних інстанцій неодноразово розглядалися спори щодо спадкування ОСОБА_2 після смерті батька, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З ухвали Жовківського районного суду № 1308/2041/2012, вбачається, що ОСОБА_2, звертався до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, Державного акту про право приватної власності на землю, визнання недійсним рішення Рава-Руської міської ради та частково недійсним заповіту укладеного ОСОБА_5, і його позовну заяву судом залишено без розгляду.

З рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року (справа 444/2843/13) вбачається, що таким скасовано рішення Жовківського районного суду від 13.12.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Рава-Руської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Рава-Руська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та визнання правочинів недійсними, скасування рішень, свідоцтв, реєстрацій, яким відмовлено в позові ОСОБА_2 та постановлено нове рішення, яким відмовлено в позові з інших підстав.

Із позову про визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності, яке видано на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_2 звертався до суду в 2014 році і рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 12.05.2014 року (справа № 444/568/14-ц) ОСОБА_2 відмовлено в позові. Дане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.10.2014 року.

Оскільки виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, в тому числі і факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні спорів про право на спадкування, про визнання права власності на спадкове майно, обов»язковим є з»ясування питання прийняття спадкоємцем спадщини, оскільки для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. (ст. 548 ЦК УРСР 1963 року).

А відтак, розглядаючи спори з приводу спадкування ОСОБА_2, обов'язковим було з'ясування питання прийняття ним спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу було відомо про день відкриття спадщини після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1, до суду він звернувся вже після смерті матері, ОСОБА_5, в 2012 році, з приводу спадкування будинку за заповітом після смерті матері його сестрою, ОСОБА_3, однак такий позов залишено без розгляду. Повторно позивач звернувся до суду в 2013 році з приводу спадкування ОСОБА_3 житлового будинку в АДРЕСА_1 за заповітом. Про те, що 20.11.2013 року ознайомився із спадковою справою після смерті батька позивач зазначив і в позовній заяві, але звернувся до суду в травні 2017 року.

Апелянт стверджує, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки обставина його проживання в шестимісячний строк після відкриття спадщини в будинку, у якому проживав спадкодавець, була встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області лише 28.04.2014 року.

Такі доводи апелянта колегія суддів вважає безпідставними, такими, що спростовуються матеріалами справи, ухваленими судовими рішеннями, долученими до матеріалів справи, тим, що позивачу достовірно було відомо про день смерті батька, про те, що до смерті спадкодавця і після його смерті він проживав у незавершеному будівництвом житловому будинку разом з батьком і матір'ю.

Твердження апелянта про те, що обставина його проживання в шестимісячний строк після відкриття спадщини в будинку, у якому проживав спадкодавець, була встановлена лише рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року, а відтак від дня його ухвалення слід рахувати строк для звернення до суду з позовом, не є такими, що є підставою для продовження строку позовної давності, оскільки строк позовної давності слід обчислювати не з часу, коли ця обставина була встановлена рішенням суду, а з того часу, коли позивачу стало про це відомо, а про обставину проживання до смерті спадкодавця і після його смерті разом зі спадкодавцем у незавершеному будівництвом житловому будинку, позивачу було відомо ще з часу такого проживання. Колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про те, що ця обставина стала йому відома лише з рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року.

Відповідно до ст.260, 263 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 21.11.2012 року у справі № 6-101цс12, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеної у листі від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», суди вирішуючи питання застосування строків позовної давності, мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права.

Згідно вимог ст.71 ЦК УРСР (яка діяла на час смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1) ст.256,257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено тривалістю три роки.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що право позивача на спадкування після смерті його батька, ОСОБА_6, є порушеним, заявлені ним позовні вимоги є підставними, однак позивачем пропущено строк на звернення до суду з позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.