Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 155/1965/2015-ц

провадження № 61-7080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Горохівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, подану представником Дерлюк БогданоюІванівною, на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року у складі судді Адамчук Г. М. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2016 року складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Стрільчука В. А., Карпук А. К.,

встановив:

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 155/1965/2015-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на свою користь належну йому на праві приватної власності зерноочисну машину - сепаратор віброцентробіжний зерновий БЦС-50.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що заочним рішенням Горохівського районного суду від 20 серпня 2015 року витребувано на його користь зерноочисну машину, що знаходиться у селі Лобачівка Горохівського району Волинської області.

Проте виконати вищевказане судове рішення неможливо, оскільки згадана вище машина перебуває у ОСОБА_4, який відмовляється добровільно повернути її.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності зерноочисну машину - сепаратор віброцентробіжний зерновий БЦС-50.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має право, як власник майна, витребувати його у ОСОБА_4, який незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлено рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, та погодився з його висновком про те, що позивач на законних підставах набув право власності на спірне майно, придбане на аукціоні, що на цей час незаконно перебуває у володінні відповідача.

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, яке не брало участі у справі, через свого представника Дерлюк Б. І. подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили судові рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, дійшли помилкових та необґрунтованих висновків про витребування спірного майна з володіння ОСОБА_4, оскільки воно йому не належить.

Зокрема, відповідно до накладної від 23 липня 2007 року власником сепаратору БЦСМ-50 є товариство з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, законно ним володіє, починаючи з 2007 року й до теперішнього часу, й нікому його не відчужувало, проте суди не залучили товариство до участі у справі як третю особу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, щовідповідно до акта від 17 жовтня 2011 року ОСОБА_3 було визнано переможцем аукціону з реалізації арештованого рухомого майна боржника товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» - сепаратора віброцентробіжного зернового БЦС-50.

Переможцем аукціону ОСОБА_7 перераховано на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції різницю між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди спеціалізованої організації за цим лотом у розмірі 45 760 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Горохівського районного управління юстиції від 22 жовтня 2012 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа, який було видано Господарським судом Волинської області 29 січня 2007 року про визнання товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 10 лютого 2016 року, виконавче провадження щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» вилучено та знищено.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що, починаючи з моменту придбання спірної зерноочисної машини, тобто з 2011 року, й до 2015 року він вільно розпоряджався нею за місцем її розташування в селі Лобачівка Горохівського району, маючи вільний доступ до приміщення, в якому вона була розміщена, та яке належало спочатку товариству з обмеженою відповідальністю «Відродження», а в подальшому - ОСОБА_4

У 2015 році він вирішив демонтувати належну йому зерноочисну машину та перевезти, проте між ним та ОСОБА_4 виник спір з цього приводу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), дійшов висновку про те, що позивач на законних підставах набув право власності на спірне майно, придбане на аукціоні, яке на цей час перебуває у володінні відповідача, а товариство з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД не надало допустимих доказів про належність спірного майна товариству і, як наслідок, про порушення своїх прав.

При цьому суди послались на те, що сепаратор, зазначений у накладній та копії інвентарної картки, що надані товариством з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, та зерноочисна машина - сепаратор віброцентробіжний зерновий БЦС-50, що придбаний позивачем, не є одним і тим самим рухомим майном.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Посилання у скарзі на те, що суди необґрунтовано відхилили клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД про залучення його до участі у справі як третю особу, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини другої статті 35 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, суд може залучити осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, якщо встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі.

Відмовивши у задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, суд послався на відсутність правових підстав для залучення товариства як третю особу та рекомендував останньому самостійно звертатися з відповідним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 вересня 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Неофіт» ЛТД, подану представником Дерлюк Богданою Іванівною, залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат