МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 473/2744/18 Категорія 5
Провадження № 22-ц/812/325/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року судова колегія судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2018 року, постановлене під головуванням судді Ротар М.М. в приміщенні суду о 14 год. 37 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги на предмет спору Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що він є власником цуценя «Сибірський Хаскі», який народився 20 квітня 2018 року, блакитноокий, вовчого кольору, кобель, зареєстрований в Миколаївському міському клубі службового собаківництва. Цуценя народилось в розпліднику, власником якого є його дружина - ОСОБА_5 16 червня 2018 року він разом із дружиною звернувся до Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням оглянути цуценя та визначити стан його здоров'я (можливо його вилікувати чи потрібно проводити евтаназію, щоб тварина не помирала у муках), де їх прийняла лікар ОСОБА_3 та повідомила, що цуценя можна вилікувати і вона буде займатися його лікуванням, а вони з нею розрахуються. Також відповідачка повідомила, що буде лікувати цуценя вдома, оскільки в лікарні залишити вона його не могла. 20.06.2018 року його дружина ОСОБА_5 зателефонувала відповідачці з питанням розрахунку за лікування, на що отримала відповідь, щоб вони чекали, і поцікавилась чи не мають вони бажання продати цуценя, на що вони не дали своєї згоди. Наступного дня вони звернулись до відповідачки з проханням повернути собаку і з метою розрахуватись за лікування, однак отримали відмову. Після цього він звернувся безпосередньо до керівника відповідачки - ОСОБА_6, яка викликала до себе відповідачку, де остання висловлювала декілька версій: спочатку кажучи, що вперше його бачить, потім почала говорити, що цуценя померло та вона поховала його, а в подальшому сказала, що цуценя вона віддала іншим людям. Керівник відповідачки пообіцяла посприяти вирішенню цієї ситуації. Після цього, він дізнався про те, що в даній лікарні не має препаратів для евтаназії тварин, а тому вважає, що відповідачка заздалегідь все спланувала, вводячи їх в оману. В подальшому, на його заяву, адресовану керівнику Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини, відповідачка написала пояснювальну, в якій пояснила, що цуценя все ж таки вона брала, але віддала його іншим людям, як вона зазначає «доглядачам» і повертати його не збирається, мотивуючи це тим, що цуценя вони їй подарували. В той же день, 21.06.2018 р. вони звернулися в поліцію, однак отримали відповідь про необхідність вирішення даного питання у судовому порядку. На підставі викладеного, позивач просив суд витребувати з незаконного володіння відповідачки ОСОБА_3 у його володіння собаку породи «Сибірський Хаскі» 20 квітня 2018 року народження, блакитнооку, вовчого кольору, кобеля, зареєстровану в Українській Кінологічній Федерації, а саме в Миколаївському міському клубі службового собаківництва.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка звернулась до суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу до судового засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.

Так, судом було встановлено, що відповідно до цуценячої метрики, позивачу належала собака породи «Сибірський хаскі», яка народилася 20.04.2018 року, окрас вовчий, кобель. Цуценя народилося в розпліднику, власником якого є дружина позивача ОСОБА_5 та зареєстроване в Українській кінологічній Федерації, а саме в Миколаївському міському клубі службового собаківництва.

16 червня 2018 року позивач разом з дружиною ОСОБА_5 звернулися до Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини з проханням оглянути цуценя породи «Сибірський Хаскі» та визначити стан його здоров'я для можливого лікування або для того, щоб усипити цуценя, оскільки воно було дуже хворе та потребувало лікування.

Також суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3, яка працює лікарем ветеринарної медицини погодилася залишити цуценя для огляду, при цьому пояснила, що Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини не надає послуги зі стаціонарного лікування, утримання тварин та евтаназії (практика припинення або скорочення лікарем життя тварини, яка страждає невиліковним захворюванням, відчуває нестерпні страждання) у зв'язку з відсутністю ліцензії, а лише проводить амбулаторний прийом. Вказане підтверджується листом начальника Вознесенської районної державної лікарні ветеринарної медицини за № 156 від 27.06.2018 року. Також вказані обставини не заперечувалися сторонами в судовому засіданні.

В подальшому 20 червня 2018 року дружина позивача телефонувала відповідачці з проханням повернути їм цуценя, оскільки їм стало відомо, що воно вилікувалося, однак відповідач повідомила, що цуценя в неї не має, оскільки для лікування вона віддала його іншим людям, а саме ОСОБА_4

В судовому засіданні було встановлено і не заперечувалося сторонами, що на сьогоднішній день собака породи «Сибірській Хаскі», якому зараз п'ять місяців, живе у третьої особи ОСОБА_4

Проаналізувавши дані обставини у справі, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено знаходження собаки породи «Сибірській Хаскі», яка йому належала відповідно до цуценячої метрики № 856/1 у відповідачки ОСОБА_3, а також незаконність володіння відповідачкою цим майном, а тому позовні вимоги про витребування собаки породи «Сибірський хаскі» від ОСОБА_3 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в межах заявлених позовних вимог в цілому відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Так, суд згідно положень ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Із системного аналізу тексту позовної заяви вбачається, що позивач посилався на наявність між сторонами договору про надання послуг з лікування цуценя собаки породи «Сибірський хаскі», згідно якого відповідачка погодилася вилікувати цуценя, а вони потім з нею розрахуються, але в подальшому відповідачка відмовилася повернути цуценя.

Правовідносини щодо надання послуг регулюються главою 63 ЦК України. Так, згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 902 ЦК України в иконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник згідно ст. 903 ЦК України зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте позивачем у порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду достатньої кількості безспірних доказів з дотриманням правил їх належності та допустимості на підтвердження факту укладення між сторонами договору про надання послуг з лікування цуценя собаки породи «Сибірський хаскі», строків та порядку оплати за надану послугу, розміру оплати, тощо.

Відповідачка укладання такого договору письмового чи усного заперечує, стверджуючи, що після огляду цуценя та консультації з приводу його лікування, позивач разом з дружиною відмовилися від лікування цуценя та залишили його в кабінеті відповідачки, не зважаючи на те, що їм було повідомлено відповідачкою про те, що Вознесенська районна державна лікарня ветеринарної медицини не надає послуги зі стаціонарного лікування, утримання тварин та евтаназії. При цьому свої дії пояснили відсутністю коштів для лікування та наявністю у них вдома ще кількох цуценят, які можуть загинути через перебування поблизу з хворим цуценям.

Згідно ст. 377 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Аналіз зазначених вище обставин справи свідчить про те, що позивач фактично вчинив дії направлені на відмову від цуценя собаки породи «Сибірський хаскі».

Оскільки відповідачка не могла залишити цуценя у себе вдома через наявність у неї вдома інших тварин, які могли також захворіти, вона передала цуценя ОСОБА_4 для лікування та догляду за ним.

Таким чином, із аналізу зазначених вище обставин та нормативних актів, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, випливає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами незаконність заволодіння відповідачкою майном позивача, оскільки позивач добровільно передав це майно відповідачці.

При цьому колегія суддів вважає, що суд помилково зазначив в рішенні суду про те, що відповідачка погодилася залишити цуценя для огляду, так як даний висновок суперечить фактичним обставинам, встановленим судом у справі, хоча і не призвів до прийняття неправильного рішення у справі.

Обґрунтованим є також висновок суду про те, що вимоги про витребування цуценя із незаконного на думку позивача володіння відповідачки не можуть бути задоволені з тих підстав, що цуценя не знаходиться у неї, так як перебуває у третьої особи ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог в межах заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до правовідносин сторін положень ст. 1212 ЦК України та ст.1213 ЦК України, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду, так як позивач не посилався на необхідність застосування даних норм права в позові, а крім того положення даних норм права не може бути застосована до правовідносин сторін, так як позивачем не доведено, що цуценя було передано відповідачці саме для лікування на підставі договору про надання послуг, а отже і того, що підстава, на якій вона набула майно, згодом відпала.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не роз'яснив позивачу його право на залучення до участі у справі у якості свіввідповідача ОСОБА_4, що залучивши його у останньому судовому засіданні до участі у справі у якості третьої особи та закінчивши розгляд справи у цьому ж судовому засіданні, суд проявив упереджене ставлення до позивача, що призвело до порушення його прав, не є підставою для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Про те, що цуценя знаходиться у ОСОБА_4 позивачу було відомо щонайменше з 29 серпня 2018р., тобто з моменту отримання ним відгуку на позовну заяву в суді. Після цього позивач видав довіреність від 14.09.2018р. на представництво його інтересів ОСОБА_7, який приймав участь нарівні з позивачем під час розгляду справи судом 26 вересня 2018р. В цьому судовому засіданні саме за клопотанням представника позивача ОСОБА_4, який був присутній в залі судового засідання, був залучений до участі у справі у якості третьої особи протокольною ухвалою через відомості, які стали відомі позивачу та його представнику з відгуку на позовну заяву. Клопотань ні від позивача, ні від його представника про залучення його до участі у справі у якості співвідповідача ні до пояснень ОСОБА_4, ні після його пояснень, які він надавав як третя особа, заявлено не було. Не були на пропозицію суду також уточнені позовні вимоги.

За таких обставин суд правомірно прийняв рішення у справі в межах заявлених позовних вимог до того відповідача, який був зазначений позивачем в позові.

Інші доводи апеляційної скарги фактично є відтворенням позовних вимог і не містять доводів на спростування наведених в рішенні висновків суду.

Отже, підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року