КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/18349/17-ц

06 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

31 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він відкрив у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» депозитні рахунки на яких зберігалися належні йому на праві власності кошти. Національним банком України 13 лютого.2015 року в Публічному акціонерному товаристві «Златобанк» введено тимчасову адміністрацію, а згодом розпочато процедуру ліквідації банку, у зв'язку з чим Фондом гарантування вкладу фізичних осіб було повідомлено на сайті про виплату вкладникам банку гарантованих сум, виплата яких починаючи з 29 квітня 2015 року повинна була здійснюватись через відділення відповідача на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та відповідачем договору про здійснення виплат вкладникам Публічного акціонерного товариства «Златобанк» від 20 квітня 2015 року № 1-208.

Вказував на те, що він звернувся до одного з відділень Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з метою отримання належних йому коштів, однак йому було повідомлено з тих підстав, що на підставі виданої ним довіреності на отримання коштів, 27 квітня 2015 року кошти у сумі 200 000,00 грн. були видані громадянці ОСОБА_4.

Враховуючи, що довіреність на отримання коштів на ім&quзв;я громадянки ОСОБА_4 він не видавав, у червні 2015 року він звернувся до Оболонського районного відділу міліції з заявою про злочин. Досудовим розслідування у кримінальні й справі встановлено, що громадянин ОСОБА_5, використовуючи підроблений на ім&qu 2;я позивача паспорт, у приватного нотаріуса СташковоїА.Г. 27 квітня 2015 року від імені позивача оформив на ім&qu-a;я ОСОБА_4 довіреність на отримання у банківських установах коштів, а ОСОБА_4 на підставі вказаної довіреності у відділенні відповідача отримала належні йому до виплати кошти у сумі 200 000,00 грн.

Посилаючись на наведене, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на його користь 200 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що висновок суду першої інстанції про те, що на момент видачі ОСОБА_4 коштів довіреність від 27 квітня 2015 року була чинною, не спростовує факт відсутності між позивачем та ОСОБА_4 договірних відносин щодо представництва, оформлених довіреністю від 27 квітня 2015 року, а також факт існування у позивача права вимагати від відповідача належного виконання договірних зобов'язань перед позивачем щодо виплати 200 000,00 грн., право на отримання яких передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання відповідача по виплаті позивачу 200 000,00 грн. не були припинені, оскільки не були фактично виконані.

З огляду на зазначене, вважав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті «Голос України» № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Чвалюк Андрій Васильович проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження порушення Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» вимог Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, відсутні докази вини працівника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у помилковому переказі коштів, отже відповідач виконав своє зобов'язання по виплаті гарантованої суми вкладу у розмірі 200 000,00 грн. Вказана сума виплачена особі, яка діяла в інтересах позивача на підставі оригіналу нотаріально посвідченої довіреності, докази, що на момент видачі коштів така довіреність була недійсною відсутні.

Проте, з такими висновками суду 1-ї інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (стаття 1074 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Златобанк» було укладено договір про відкриття банківських рахунків.

04 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України Публічне акціонерне товариство «Златобанк» було віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів.

12 червня 2015 року постановою Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк». Також було передбачено, що для отримання коштів вкладники Публічного акціонерного товариства «Златобанк» мають право звернутися до установ банку-агента Фонду - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

19 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», як банку-агента Фонду, з вимогою виплатити йому гарантовану суму вкладу у розмірі 200 000,00 грн., проте отримав відмову у такій виплаті. Підставою для такої відмови стало те, що 27 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виплатило вказані кошти ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Згідно з пунктом 1 розділу V Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09 серпня 2012 року N 14 (Положення N 14), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення), після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

Пунктом 2 розділу V Положення (Положення N 14) передбачено, що при проведенні виплат відшкодувань уповноважений працівник банку-агента повинен здійснити: ідентифікацію особи, яка звернулася за отриманням відшкодування; звірку реквізитів документів особи, яка звернулася за отриманням відшкодування, із реквізитами у Загальному Реєстрі (Реєстрі переказів) відповідно до вимог розділу VI цього Положення; за умови позитивного результату звірки здійснити виплату коштів, вказавши у касовому документі реквізити отримувача та підставу для виплати відшкодування іншій особі (за потреби).

Вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред'являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта (пункт 2 розділу VI Положення).

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення (Положення N 14) результат перевірки даних особи, яка звернулася за отриманням відшкодування до Фонду (банку-агента), встановлюється після перевірки кожного окремого елемента інформації про особу. Такими елементами є: прізвище, ім'я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); серія та номер паспортного документа (за наявності); дата видачі паспортного документа; найменування або код органу, яким виданий паспортний документ.

Результат вважається позитивним у таких випадках: за умови повної відповідності даних Загального Реєстру/Реєстру переказів/Переліку та документів, наданих заявником; у разі підтвердження факту зміни прізвища, імені, по батькові та даних паспортного документа вкладника відповідними документами, виданими уповноваженими органами державної влади, засвідченими у встановленому законодавством порядку; якщо у Загальному реєстрі / Реєстрі переказів / Переліку значення поля «Реєстраційний номер платника податків» становить «НОМЕР_1», а вкладник надає документ з інформацією про реєстраційний номер облікової картки платника податків (пункт 6 розділу VI Положення).

При розгляді справи судом першої інстанції не встановлено вчинення працівниками банку порушень при ідентифікації особи, якій були виплачені грошові кошти.

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 57 Закону України &q?ок;Про банки і банківську діяльність&q? н; вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України &q?нк;Про систему гарантування вкладів фізичних осіб&q?ач; Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частиною другою статті 28 Закону України &q?ве;Про систему гарантування вкладів фізичних осіб&q?ни; передбачено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України &q?да;Про банки і банківську діяльність&qug ; банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Встановлено, що при зверненні до Публічного акціонерного товариства &q?ню; Державний ощадний банк&q?ій; ОСОБА_4, якій була здійснена виплата грошових коштів у сумі 200 000,00 грн., надала оригінал нотаріально посвідченої довіреності, за якою працівник банку здійснив їй виплату коштів належних ОСОБА_2

Разом з тим, згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 31 січня 2017 року, експертизою, проведеною у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002060, встановлено, що зображення особи у паспорті, заповненому на ім&q?а ;я ОСОБА_2, та зображення особи на зворотній стороні заяви про видачу паспорта громадянина України НОМЕР_3 належать ОСОБА_5, одному з обвинувачених у даній кримінальній справі.

Факт виплати банком коштів, що належать ОСОБА_2, іншій особі - ОСОБА_4, визнаний сторонами.

Висновком експерта управління державної політики у сфері пробірного нагляду та документів суворої звітності Міністерства фінансів України від 06 вересня 2016 року встановлено, що паспорт громадянина України НОМЕР_3 на імя ОСОБА_2, на підставі якого було виготовлено нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_4, пред'явлену нею до банку, державним підприємством «Поліграфічний комбінат «Україна» не виготовлявся і є підробленим.

Разом з тим, позивачем надано паспорт, який має тотожні серію, номер, дату видачі, місце реєстрації особи. Різниця між вказаними паспортами полягає у наявних фотокартках різних осіб.

Оскільки виплата гарантованої суми коштів відповідачем була здійснена іншій особі, Публічне акціонерне товариство &q?т ;Державний ощадний банк України&q?бл; не виконало свого установленого законом та договором обов'язку здійснити таку виплату вкладнику, а тому несе відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань як банк-агент Фонду, незважаючи на відсутність вини його працівників.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2918 року у справі № 76/13137/16-ц.

На таку правову позицію Верховного Суду звертав увагу апеляційного суду Верховний Суд у постанові у даній справі від 17 жовтня 2018 року, задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_2 частково, скасовуючи ухвалу Апеляційного суд м.Києва від 10 жовтня 2017 року, якою рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позову було залишено без змін та, передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки , що містяться в постанові суду касаційної інстанції , є обов&q?ій;язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Вимога ОСОБА_2 про стягнення на його користь 200 000,00 грн. на відшкодування коштів за його вкладами у банку є ефективним способом захисту його порушеного права, який не суперечить вищенаведеним положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України &qu п;Про банки і банківську діяльність&quє ;.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 200 000,00 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи позивачем ОСОБА_2було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 2 000 грн. та 2 200 грн. за подачу апеляційної скарги.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу та позов ОСОБА_2 задоволено, то з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»на користь ОСОБА_2 Ерієвичапідлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 200,00 грн.

Керуючись Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду 09 серпня 2012 року № 14, ст.ст. 26, 28 Закону України &q?м ;Про систему гарантування вкладів фізичних осіб&qusp;, ст.ст. 57, 58 Закону України &qun>;Про банки і банківську діяльність&qu/s;, ст.ст. 629, 1066, 1067,1074 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ( ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) кошти у розмірі 200 000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ( ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 200,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: