ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/8572/15-ц

провадження № 22-ц/4809/41/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Кіселика С.А.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Бершадська О.В.) від 16 березня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 в якому, з урахуванням її заяви від 07 червня 2017 року про уточнення позовних вимог ( т. 1 а. с. 243), просила суд про таке:

поділити між нею і відповідачем їх спільне майно, придбане в період шлюбу, виділивши відповідачу в натурі автомобіль марки GEELY MR 7151А, комплект Basic 1.5 МТ, об'єм двигуна 1498 см. куб., 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з додатково встановленим газовим обладнанням 4-го покоління, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, видане ДАІ ГУ УМВС України м. Кіровограда 26 червня 2007 року вартістю 84083 грн. 13 коп. та будівельні матеріали, використані при будівництві гаража під НОМЕР_4 в кооперативі «Авіатор 1» по вул. Леваневського в м. Кропивницький вартістю заміщення (гаража, оглядової ями, погребу під частиною гаража) 58388 грн. 84 коп., стягнувши з ОСОБА_5 на її користь компенсацію ? частки вартості майна, що становить 71 236 грн.;

визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1;

стягнути на її користь всі понесені нею судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що зазначене майно було придбане ними в період шлюбу за спільні кошти подружжя та оформлено на відповідача. Оскільки, автомобіль являється неподільною річчю, перебуває у володінні та користуванні відповідача, домовленості між ними, як співвласниками, щодо його використання або поділу не досягнуто, то вона згодна отримати від відповідача компенсації вартості своєї частки. У шлюбі придбано будівельні матеріали для будівництва гаража №370 в кооперативі «Авіатор 1», яким також користується відповідач, тому вона бажає отримати компенсацію вартості своєї частки. Стосовно спільної квартири, то бажає визначення судом розміру її частки.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Суд виділив ОСОБА_5 із спільного майна сторін в натурі автомобіль марки GEELY MR 7151А, комплект Basic 1.5 МТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 81180 грн. 13 коп. та будівельні матеріали, використані при будівництві гаража під АДРЕСА_2 вартістю заміщення (гаража, оглядової ями, погребу під частиною гаража) 58 388 грн. 84 коп.

Суд присудив стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію 1/2 частки вартості майна в розмірі 69784 грн. 50 коп.

Крім того суд в порядку поділу майна подружжя визнав за ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Суд також вирішив сягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати: судовий збір - 2974 грн. 20 коп., витрати на проведення судової експертизи - 3336 грн. 20 коп.

Суд мотивував свої рішення тим, все майно, яке просить розділити позивач, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, як колишньому подружжю. Автомобіль та будівельні матеріали, які використані на будівництво гаражу, являються неподільними речами, а тому позивач має право вимагати стягнення з відповідача вартості належної їй часки в цьому майні. При цьому суд вважав, що частки сторін у праві власності на транспортний засіб, будівельні матеріали та квартирі є рівними.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У апеляційній скарзі (т. 2 а. с. 90 - 93) відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач послався на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим внаслідок порушення судом норм матеріального і процесуального права.

При цьому він вказав, що визнав вимоги позивача в частині квартири, але він вважає, що суд не врахував прав неповнолітнього сина, який є спільною дитиною сторін.

Вирішуючи питання грошової компенсації позивачу вартості будівельних матеріалів, витрачених на будівництво гаражу, суд не звернув уваги на відсутність доказів його використання відповідачем та не врахував, що відповідач не є членом гаражного кооперативу.

Стягуючи компенсацію вартості частини автомобіля суд не врахував, що транспортний засіб оцінено з урахуванням вартості встановленого за його особисті кошти газобалонного обладнання та без безпосереднього огляду автомобіля оцінювачем.

Суд не звернув уваги на порушення позивачем вимог ЦПК України в частині дотримання строків вчинення певних процесуальних дій.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач не скористався правом на відзив на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно підпункту 8 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України (2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 травня 2018 року (а. с. 109) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2018 року.

05 жовтня 2018 року розпочав роботу створений на підставі Указу Президента України № 452/17 від 29 грудня 2017 року Кропивницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Кіровоградську область.

У зв'язку з цим та відповідно до ст. 31 ЦПК України дану цивільну справу було передано із Апеляційного суду Кіровоградської області до Кропивницького апеляційного суд та визначено новий склад суду в порядку передбаченому ст. 33 Кодексу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах від 11 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні суду апеляційної інстанції

Від представника відповідача - адвоката ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції надійшов електронною поштою лист - клопотання про розгляд справу без присутності відповідача та його представника.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач особисто в судове засідання також не з'явився, а його представник - адвокат ОСОБА_7 заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Сторони по справі перебували в шлюбі з 06 листопада 1998 року по 17 листопада 2014 рік. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу сторони придбали наступне майно:

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2013 року (т. 1 а.с. 14 - 17), укладеного між продавцями - ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та покупцем - ОСОБА_5, останнім, за згодою його дружини - ОСОБА_4, була придбана квартира АДРЕСА_4

Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_5, але він визнав, що вказану квартиру ним було придбано у спільну власність подружжя.

Автомобіль марки GEELY MR 7151А, комплект Basic 1.5 МТ, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, видане ДАІ ГУ УМВС України м. Кіровограда від 26 червня 2007 року, також зареєстровано на відповідача.

25 травня 2005 року на ім'я ОСОБА_5, який являється членом гаражного кооперативу «Авіатор 1», придбано будівельні матеріали, використані при будівництві гаражу під НОМЕР_4 на території вказаного гаражного кооперативу .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За загальним правилом ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку.

У справі, рішення в якій переглядається, сторони визнають, що квартиру, автомобіль та будівельні матеріали, з яких збудовано гараж в гаражному кооперативі, належать сторонам на праві спільної сумісної власності так, як придбані в період шлюбу за їхні спільні кошти.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції виходив з того, що частки сторін у праві власності на їх спільне майно є рівними.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що суд не врахував прав неповнолітнього сина, який є спільною дитиною сторін, та необґрунтовано задовольнив вимогу позивача про визнання за ним права власності на ? частку квартири.

Однак відповідач не конкретизував, які саме права дитини на квартиру не були враховані судом.

Частиною 1 ст. 173 СК України передбачено, що батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власникам майна.

Встановивши, що спірну квартиру було придбано сторонами за спільні кошти, суд обґрунтовано визнав її спільною сумісною власністю сторін. Будь-які дані про майнову учать у дитини у придбані цієї квартири відсутні.

Згідно частин 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

На наявність у справі обставин, передбачених частинами 2, 3 ст. 70 СК України, сторони не посилалися і судом встановлені не були. Отже підстав для відходу від засад рівності часток співвласників у даній справі немає.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

За положенням частин 1 та 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із частиною четвертою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв'язку з неможливістю виділення її в натурі. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року по справі № 6-2405цс16.

Позивач просив суд поділити спільне майно колишнього подружжя, а саме: автомобіль та будівельні матеріали, використані для будівництва гаражу.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Автомобіль - неподільна рухому річ.

Враховуючи, що відомості про завершення будівництва гаражу, введення його в експлуатацію та реєстрацію права власності на нього відсутні, відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, сторони є співвласниками будівельних матеріалів, використаних в процесі його будівництва. При цьому, з урахуванням того, що ці матеріали вже використані для зведення будівлі гаражу, вони не можуть бути розділені між сторонами в натурі без втрати їх цільового призначення, а отже це майно також є неподільним.

Доводи відповідача про те, що суд не врахував відсутність доказів використання ним гаражу є безпідставними так, як сам відповідач, посилаючись на невикористання ним цього мана, доказів на підтвердження цієї обставини не надав.

Світлокопія заяви ОСОБА_5 до правління гаражного кооперативу «Авіатор 1» про переоформлення гаражу на ОСОБА_4 у зв'язку з даруванням не підтверджує пояснення відповідача про неналежність йому гаража так, факт дарування та прийняття дару позивачем не визнаний останнім. Інших доказів дарування відповідач не надав.

Не підтверджує вказана заява відповідача і факт його виходу з числа членів гаражного кооперативу так. як відповідного рішення правління кооперативу він суду не надав.

Таким чином, вирішуючи справу, суд обґрунтовано визнав матеріали, які були використанні в процесу будівництва гаражу, спільною сумісною власністю сторін. Доводи апеляційної скарги в цій частині є недоведеними.

Враховуючи, що автомобіль та будівельні матеріали використанні сторонами для створення гаражу є неподільними речами і виділення належної позивачу частки в натурі є неможливим, а позивач бажає отримати грошову компенсацію замість своєї частки в майні, відповідно до положень ч. 2 ст. 364 ЦК України та ч. 2, 4 СК України, такі вимоги позивача суд обґрунтовано визнав правомірними.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27 вересня 2016 року (т. 1 а. с. 140 - 153), залишкова вартість заміщення (вартість витрат на створення нового об'єкта, подібного до об'єкта оцінки, який може бути йому рівноцінною заміною з урахуванням зносу) гаража (гаража, оглядової ями, погребу під частиною гаража) під №370 в кооперативі «Авіатор1» по вул. Леваневського в м. Кропивницький, станом на 27 вересня 2016 року складає 58 388 грн. 84 коп.

Правильність оцінки цього майна відповідач не оспорює.

Згідно висновку експерта №17-141 судової автотоварознавчої експертизи від 16 березня 2017 року (т. 1 а. с222 - 226) , середня ринкова ціна КТЗ автомобіля марки GEELY MR 7151А, комплектації Basic 1.5 МТ, об'єм двигуна 1498 см. куб., 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, з додатково встановленим у 2015 році газовим обладнанням 4-го покоління, станом на час проведення експертизи складала 84 083 грн. 13 грн., з яких: 81 180,00 грн. - ціна ідентичного автомобіля + 2903,13 грн. - ціна додатково встановленого газового обладнання ).

Суд першої інстанції не врахував вартість встановленого на автомобіль додаткового обладнання та виходив з ціни автомобіля без додаткового обладнання, а отже вартість додаткового обладнання не включена у суму компенсації частки позивача.

Заперечуючи обґрунтованість висновку атотоварознавчої експертизи, відповідача не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи (ч. 2 ст. 113 ЦПК України).

Експерт-автотоварознавець надав висновок про середню ринкову ціну транспортного засобу так, як автомобіль не був наданий йому для огляду.

Доказів того, що на час оцінки автомобіль вибув із володіння відповідача суду не надано, отже неможливість оцінки транспортного засобу на основі результатів його огляду обумовлена поведінкою самого відповідача.

Експертне дослідження проведено експертом відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», Національногостандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 55/5.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача по неправильне визначення судом розміру грошової компенсації частки позивача замість її частки у автомобілі так, як вони є безпідставними.

Правильно визначивши розмір грошової компенсації, суд першої інстанції правомірно стягнув її з відповідача (співвласника, який не бажає виділу своєї частки або отримання за неї грошової компенсації).

При цьому суд врахував, що відповідач не посилався на свою неспроможність виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно.

Не посилався на це відповідач і в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме: приймав від позивача та його представника заяви про зміну позовних вимог поза відведені для цього законом строки, є також безпідставними.

07 червня 2017 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 243) у якій суть своїх вимог не змінив, а збільшив розмір грошової компенсації своєї частки з урахуванням висновків судових експертиз.

Згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України (2004), яка діяла на час вчинення цієї процесуальної дії, позивач мав право протягом усього часу розгляду справи збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Таким чином суд, прийнявши у червні 2017 року заяву позивача про збільшення розміру вимог, не порушив вказаної норми Кодексу.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргумент апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права,

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції не вбачає підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 березня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлено 19 листопада 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: С.А. Кіселик

С.І. Мурашко