Справа № 310/2286/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у якому зазначило, що 16.11.2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає договір про надання банківських послуг. Своєю заявою відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Пунктом 1.1.3.2.4. Договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання обовязків за даним договором. Зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнта про внесення змін шляхом використання різних каналів звязку, серед яких офіційний сайт банку, SMS-повідомдлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобовязання не виконує та не сплачує грошові кошти, що підлягають поверненню за умовами договору. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 13195,56 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали частково, а саме заборгованість на суму 12091,02 грн., що складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитом та пені.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем надано суду копію анкети-заяви від 16.11.2010 року у якій зазначено, що ОСОБА_1 ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. У заяві зазначено, що своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 11).

Вказаною заявою, довідкою про умови кредитування платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а.с. 12), умовами та правилами надання банківських послуг відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит (а.с. 13-46).

Аналізуючи зазначені правові норми та надані суду докази, суд вважає, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.11.2010 року укладено кредитний договір, який за правовою суттю є договором приєднання і містить всі необхідні умови цього виду договору.

Вказаним договором відповідачем взято на себе зобовязання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 25.01.2017 року склала 13195,56 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредита 3604,19 грн., заборгованість за відсотками 4089,89 грн., заборгованість за пенею 4396,93 грн. та заборгованість за судовими штрафами 1104,55 грн. (а. с. 8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором. Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти видав відповідачу, але останній умови договору не виконує.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредита в розмірі 3604,19 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 4089,89 грн.

Умовами спірного договору, а саме довідкою про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, передбачено застосування штрафу (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Крім того, передбачено застосування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня 1 (базова процентна ставка по договору) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць при існуванні прострочення кредиту або процентів 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше (а.с. 12).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 4396,93 грн. пені. Вказаний розмір зазначено в підсумку розрахунку заборгованості за кредитом як заборгованість за прострочене зобовязання, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Крім пені, позивач просив стягнути з відповідача 1104,55 грн. судових штрафів, але з цього приводу слід зазначити наступне.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 ч. 1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003 цс 15.

Суд вважає, що за таких обставин неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована за один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню пеня у вигляді судових штрафів у розмірі 1104,55 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 6, 207, 526, 530, 546, 549, 626, 627, 634, 638, 1048, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд 1Д) заборгованість у розмірі 12091,01 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Суддя