Справа № 369/6651/17
Провадження № 2/369/43/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25.04.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Котенко О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року недійсним.

Свої вимоги позивач ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що 04 квітня 2008 року між ним та ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», був укладений договір іпотеки, як договір забезпечення до кредитного договору № 014/9408/74/70237 від 04 квітня 2008 року.

Відповідно до умов п. 1.1. іпотечного договору іпотекою забезпечується виконання всіх зобовязань за кредитним договором № 014/9408/74/70237 від 04 квітня 2008 року.

Відповідно до п. 1.2. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира № 118, загальною площею 67,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46, яка буде належати у майбутньому іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5 04 квітня 2008 року за реєстровим № 2298 та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів від 04 квітня 2008 року.

ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири, яка передана в іпотеку та витягу з Державного реєстру правочинів зазначено, що дата нотаріального посвідчення вчинення правочину є 04 квітня 2008 року, номер у реєстрі нотаріальних дій 2298, документ посвідчено: м. Київ, приватним нотаріусом ОСОБА_5, бланк ВКК 441310, дата та час реєстрації 04.04.2008 року о 22:03 год..

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 15 травня 2008 року, реєстраційний номер 21714221, номер запису 783/118 в книзі № 3.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 331 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації, відповідно до закону.

Право власності на нерухоме майно відповідно до Цивільного кодексу України повязано з переданням майна; нотаріальним посвідченням договору; державною реєстрацією права на нерухоме майно.

У позовній заяві позивач зазначив, що під час укладення договору іпотеки потрібно дотримуватися встановлених законом вимог, зокрема, щодо його форми та змісту, порядку внесення змін до нього, виду та правового статусу майна, що дозволено передавати в іпотеку, умов передачі майна в іпотеку та інших, визначених законом аспектів, які мають суттєве значення для дійсності такого договору.

Договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки був зареєстрований 04 квітня 2008 року о 22:03 год., а право власності на квартиру було зареєстровано 15 травня 2008 року, тому на момент підписання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року на квартиру № 118, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46, не була власністю ОСОБА_2, оскільки на вказану квартиру не було зареєстровано право власності у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та просила його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

ОСОБА_6 вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки до кредитного договору № 014/9408/74/70237 від 04 квітня 2008 року.

Відповідно до умов п. 1.1. договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/9408/74/70237 від 03 квітня 2008 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником, а також додаткових угод до нього, що можуть буди укладені в подальшому, за умовами якого позичальник зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредит у розмірі 169 701 доларів США через 240 місяців терміном з 03 квітня 2008 року до 03 квітня 2028 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати всі інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок не виконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах.

ОСОБА_6 умов п. 1.2. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно двокімнатна квартира № 118, загальною площею 67,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46, яка буде належати в майбутньому іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 04 квітня 2008 року за реєстровим № 2298 та зареєстрований у державному реєстрі правочинів 04 квітня 2008 року.

В подальшому, 04 квітня 2008 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов п. 1 якого продавець ОСОБА_4 передав, а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність належну продавцю на праві власності квартиру № 118, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46.

ОСОБА_6 з Державного реєстру правочинів за № 5731611 від 04 квітня 2008 року о 22:03 год. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області вчинено державну реєстрацію нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 2298.

ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за № 18819296 вбачається, що 15 травня 2008 року прийнято рішення про реєстрацію права власності договору-купівлі-продажу квартири за реєстровим № 2298 від 04 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, номер запису 783/118 в книзі: 3.

ОСОБА_6 вимог ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

ОСОБА_6 вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

ОСОБА_6 вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків, недійсності передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори) (ч.1, 2 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.

ОСОБА_6 вимог ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_2 просив визнати договір іпотеки від 04 квітня 2008 року недійсним з тих підстав, що Договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки був зареєстрований 04 квітня 2008 року о 22:03 год., а право власності на квартиру було зареєстровано 15 травня 2008 року, тому на момент підписання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року на квартиру № 118, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46, не була власністю ОСОБА_2. Право власності на квартиру не було зареєстровано право власності у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суд вважає, що наявність невідповідності оспорюваного договору положенням Закону України «Про іпотеку» та вимогам ст. 331 ЦК України, на які посилається позивач, а саме, що право власності на квартиру, яка передана в іпотеку згідно іпотечного договору від 04 квітня 2008 року не було зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства України не є правовою підставою для визнання іпотечного договору недійсним.

При укладенні оспорюваного договору іпотеки, в п. 1.2 іпотечного договору сторони погодили та визначили, що предметом іпотеки є нерухоме майно двокімнатна квартира № 118, загальною площею 67,40 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, буд. 46, яка буде належати в майбутньому іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 04 квітня 2008 року за реєстровим № 2298 та зареєстрований у державному реєстрі правочинів 04 квітня 2008 року.

Укладаючи спірний договір іпотеки сторони погодили всі істотні умови договору.

З викладеного вбачається, що позивач ОСОБА_7, укладаючи договір іпотеки від 04 квітня 2008 року не заперечував, що предмет іпотеки буде належати йому в майбутньому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 04 квітня 2008 року за реєстровим № 2298 та зареєстрований у державному реєстрі правочинів 04 квітня 2008 року.

Саме по собі оспорювання правочину з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, не є правовою підставою для визнання оспорюваного іпотечного договору недійсним. Позивачем не вказано які саме його права були порушенні при укладенні спірного іпотечного договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними і необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_7», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року недійсним.

Керуючись вимогами ст. ст. 3, 15, 16, 203, 215, 331, 328, 575, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 4, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_7», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки від 04 квітня 2008 року недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 05 травня 2018 року.

Суддя Ковальчук Л.М.