АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1122/18 Головуючий 1 інст. - Бородіна Н.М.
Справа № 640/817/17 Суддя - доповідач - Кісь П.В.
Категорія: відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченко І.О.,

- Хорошевського О.М.

розглянув в порядку письмового провадження в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, страхової компанії «ПрАТ СК Україна», ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_1, Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8, звернувся у суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої злочином в сумі 97367,47 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 червня 2014 року приблизно об 18 год. 15 хв. сталося ДТП, в наслідок чого було пошкоджено автомобіль &#171;Деу Ланос&#187;, д/н НОМЕР_1 яким він користується, а також він отримав тілесні ушкодження. Спричинену шкоду яка складається із збитків внаслідок пошкодження автомобіля та витрат на його лікування, просить стягнути з винної особи, власника та страхової компанії.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 33192 грн. 17 коп. для відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати і залишити позовну заяву без розгляду.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вимога на відшкодування ставилася виключно потерпілим ОСОБА_8, тоді як, власником автомобілю &#171;Деу Ланос&#187;, д.н.з. НОМЕР_1 є батько позивача - ОСОБА_1. на підставі свідоцтва про реєстрацію від 10 квітня 2012 року. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч.3 ст.386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК). Застосовуючи до вказаного рішення норми цивільного права, судом першої інстанції повинно було бути встановлено кому саме було нанесено шкоду. Тому у позивач не має права на відшкодування шкоди внаслідок ДТП.

Крім того, суд першої інстанції зазначав в рішенні про відсутність в матеріалах справи договору страхування чим порушив норми цивільно-процесуального законодавства, оскільки сторони по справі не заперечували проти існування цього договору, а сама справа була направлена внаслідок винесення Ухвали Колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року.

Посилання в рішенні суду на начебто існуючи можливість у відповідача звернутись до страхової компанії, яка застрахувала його цивільну відповідальність, зі зворотною вимогою, не має під собою жодної правової підстави, оскільки страхування цивільної відповідальності відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не передбачає відшкодування шкоди страхувальнику. Згідно статті 1191 особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ст.1192 ЦК України визначено що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно положень ст.22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положення ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167 ЦК України визначають підстави відшкодування майнової і моральної шкоди.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст.ст.1187,1188 ЦК України.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне положення міститься і в п.3 ст.61 ЦПК України, який діяв на час розгляду справи судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справ, що 11 червня 2014 року приблизно об 18 год. 15 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем &#171;Деу Сенс&#187;, д/н НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5, рухаючись з боку вул. Механізаторської в бік вул. Блюхера по вул. Ак.Павлова біля будинку № 134/16 виїхав на зустрічну смугу руху, тим самим порушив, вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого відбулося зіткнення автомобіля &#171;Деу Сенс&#187;, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 з автомобілем «Деу Ланос», д/н АХ 6146 AT, під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався з боку вул. Блюхера в бік вул. Механізаторської по вул. Ак. Павлова.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2291-ая/14 від 25.07.2014 ОСОБА_8. отримав в результаті ДТП середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закритий перелом лівого наколінника без суттєвого зміщення.

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 13.04.2016р. винним у вказаному ДТП визнаний водій автомобіля &#171;Деу Сенс&#187;, д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3

В п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції вірно оцінено дії кожного з водіїв, які керували автомобілями у момент вчинення ДТП, на предмет їх відповідності Правилам дорожнього руху та знаходження у причинному зв'язку з виникненням ДТП, та вірно визначено, що факт ДТП, вина в ньому ОСОБА_3 та отримання внаслідок ДТП водієм ОСОБА_8 середнього ступеня тілесних ушкоджень підтверджуються вироком, який набрав законної сили (у вказаний частині) та є обов'язковою для суду при розгляді даної справи.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №1049 від 26.05.2015р., проведеної під час розгляду у суді кримінального провадження , вартість матеріальної шкоди спричинено володільцю автомобіля Деу Аанос&#187;, д/н НОМЕР_1, пошкодженого в наслідок ДТП 11.06.2014р. складає 33192,17 грн.

Згідно з пунктом 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Положеннями Закону Україну від 5 липня 2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було спрощено порядок керування транспортними засобами, у тому числі визначено, що водієві, який не є власником автомобіля, для керування транспортним засобом не потрібно оформляти нотаріально посвідчену довіреність на право керування автомобілем та тимчасовий реєстраційний талон, а достатньо отримати у власника такого майна технічний паспорт на нього.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про те, що вартість матеріальної шкоди підлягає стягненню на користь ОСОБА_8, оскільки він керував транспортним засобом на передбачених законом підставах. Отже, на позивача поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції зазначав в рішенні про відсутність в матеріалах справи договору страхування чим порушив норми цивільно-процесуального законодавства, оскільки сторони по справі не заперечували проти існування цього договору, а сама справа була направлена внаслідок винесення Ухвали Колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року.

Однак, відповідно до положень ст.60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно зазначав, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не надав суду договір страхування і таким чином не можливо визначити умови за яких сплачується страхова сума, її розмір, розмір франшизи.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучив копію полісу № АІ/0664355 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого з 31.05.2014 року по 30.05.2015 рік.

Відповідно до якого у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово повідомити страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вбачається із стаття 33 Закону України «Про обов'зкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, - учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: терміново повідомити про дорожньо-транспортну пригоду відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України; вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально; проінформувати один одного про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; вжити всіх можливих заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані зберегти транспортний засіб чи пошкоджене майно в такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, доки їх не огляне призначений страховиком аварійний комісар або експерт. (Пункт 33.2 статті 33 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2902-IV (2902-15) від 22.09.2005) Під час оформлення відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду працівники органів Міністерства внутрішніх справ України встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди.

Згідно статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Відповідно до статті 988 ЦК України, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку, в строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності не може перевищувати розміру реальних збитків та здійснюється в межах страхової суми, яка встановлена в межах вартості майна на момент укладення договору.

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: навмисних дій страхувальника, якщо вони спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних з виконанням громадського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони або щодо захисту майна, здоров'я, честі, гідності, ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Наведеними вище правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Даних про те, що ОСОБА_1. або ОСОБА_3 звертались до ПрАТ «СК «Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано.

Також не надано даних про те, що ПрАТ «СК «Україна» відмовила ОСОБА_1. у виплаті, тобто, позивач не здійснив дій, які б дозволили ПрАТ «СК «Україна» в добровільному порядку виконати зобов'язання по виплаті страхового відшкодування на його користь, а таким чином, позивачем не доведено факту порушення його прав зі сторони страхової компанії.

Згідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З урахуванням вищевикладеного, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Таким чином, матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля, яка складає 33 192 грн. 17 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_3

Особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський