РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Рівне

Справа № 570/5453/17

Провадження № 22-ц/4815/348/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач),Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

за участю: позивачки та її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області в складі судді Гнатущенко Ю.В. від 14 вересня 2018 року, ухваленого в 10 год. 42 хв. в м.Рівне, дата складання повного судового рішення - 14 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1986 року. З 2011 року по даний час вони з відповідачем проживають окремо, вона - є в будинку її батьків по АДРЕСА_1, відповідач - з іншою жінкою в будинку по АДРЕСА_2Стверджує, що, проживаючи з відповідачем однією сім'єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти ними було набуто спільне майно, зокрема вони збудували для сім'ї житловий будинок, що є предметом спору, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Крім того, вони придбали сучасні меблі, побутову техніку, інструменти для проведення ремонтних робіт та обслуговування будинку і території, автомобіль АЗЛК 2140 та трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_1.

На даний час відповідач ОСОБА_5 чинить перешкоди в користуванні спільним майном, перешкоджає їй проживати в спільному будинку, де знаходиться все перераховане майно.

Вважає, що оскільки вказане майно було придбане нею та відповідачем в період шлюбу, вона належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

З наведених підстав просила поділити спільне майно подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності, визнати за нею та відповідачем по ? ідеальній частці у житловому будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, припинивши їх право спільної сумісної власності на це майно; визнати за нею право особистої приватної власності на Трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_1; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з. в НОМЕР_7, холодильник «Атлант» модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор «LG», диван, бетономішалка, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року визнано ідеальні частки у спільному майні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а саме: у житловому будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та складається з житлового будинку "А-1" (загальною площею 101,7 кв.м.), вбиральні "Б", виділивши по 1/2 частині вказаного майна за кожним з них, та припинено їхнє право спільної сумісної власності на цей будинок.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на автомобіль АЗЛК 2140, холодильник «Атлант» модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор «LG», диван, бетономішалка, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на Трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_1, припинивши право спільної сумісної власності на це майно. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення мотивовано тим, що оскільки спірні будинок, транспортні засоби та інше рухоме майно, були придбані у період шлюбу сторін, тому наявна презумпція спільної сумісної власності подружжя на таке майно, яка повинна бути спростована тим з подружжя, хто її заперечує. Однак, належних та допустимих доказів відповідачем спростування режиму спірного майна, яке підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя, до суду не подано.

Крім того, в зв'язку з відсутністю спору щодо вартості майна, яка вказана у позові, та, зважаючи на фактичне користування відповідачем трактором МТЗ 80 д.г.з. НОМЕР_1, суд першої інстанції вважав за доцільне визнати за позивачем право особистої приватної власності на автомобіль АЗЛК 2140 та інші рухомі речі холодильник Атлант модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалку, а за відповідачем відповідно визнати право особистої приватної власності на трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції при розгляді справи не було досліджено ту обставину, що він з 2011 року проживає у цивільному шлюбі із ОСОБА_6 та в них є спільна малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Майно у складі: холодильник «Атлант» модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа - купе, телевізор LG, диван, бетономішалка були куплені ним та його цивільною дружиною вже після того, коли він почав жити окремо від своєї першої дружини - ОСОБА_4, та коли вони вже не вели спільний сімейний бюджет та не витрачали спільних коштів. Тому дане майно не може підлягати поділу, як спільне майно подружжя.

Також, на його думку, не можуть бути об'єктами спільної сумісної власності подружжя автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з НОМЕР_1, який був подарований йому його матір'ю, та трактор МТЗ-80 днз НОМЕР_7, який використовувався не для потреб сім'ї, є річчю індивідуального користування та був придбаний ним особисто за рахунок майнових сертифікатів КСП «Омеляна», а тому відповідно до ч.2 ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю.

Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів щодо джерела набуття коштів, за які було придбане спірне майно.

Звертає увагу на те, що в шлюбі з позивачем вони перебували із 1986 року, проживали та вели спільне господарство в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 де за кошти їх спільного сімейного бюджету було побудовано гараж, веранду, дерев'яний хлів, до будинку було проведено водопровід та газопровід.

Однак, спірний будинок він будував самостійно, спочатку за кошти, які йому давала мати, а потім за кошти отримані особисто ним в позику. За період з 2011 по даний час за кошти отримані в позику, ним з цивільною дружиною в будинку були виконані усі будівельно-ремонтні роботи (стіни, пререгородки, штукатурка, покраска та інше). Тому будинок не може мати статус спільного майна подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Доводить, що вартість будинку станом на січень 2011 року становила не більше 100 тис. грн., а з 2011 року і по даний час було виконано робіт по його облаштуванню не менше як на 25 000 доларів США.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року скасувати повністю з закриттям провадження у справі.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 вказують, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, наявність такого майна як, холодильник «Атлант» модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор «LG», диван, бетономішалка сторонами не оспорювалась, а навпаки підтверджено, зокрема показаннями свідків та самого відповідача у його письмових запереченнях, а також чеками про його придбання.

Вважають, що судом було вірно досліджено ту обставину, що автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з. НОМЕР_7 було придбане ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в 1988 році за гроші подаровані їм на весілля, що підтвердили в судовому засіданні свідки, а тому твердження відповідача про те, що даний автомобіль був придбаний його матір'ю за її власні кошти та йому подарований є неправдивими.

Наголошують, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 19.10.2010 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_4

Відповідачем не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що будівництво спірного нерухомого майна було здійснено за його особисті кошти.

Звертають увагу, що станом на 2011 рік будинок був повністю добудований (завершені всі внутрішні та зовнішні роботи, стіни, перегородки, штукатурка, покраска та інше) та обставлений меблями.

Крім того, долучені до апеляційної скарги додаткові докази, жодним чином не завірені, (сфабриковані) документи (розписки), які в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, не подавались до суду першої інстанції, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції та взяті судом до уваги як належний та допустимий доказ.

Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу не визнали просять її залишити без задоволення, а рішення суду-без змін.

Відповідач та його представник -адвокат ОСОБА_9, які належним чином повідомлені про день та час судового засідання не з'явились. Від ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому часу для укладення договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться копії посвідчення адвоката ОСОБА_9 та ордеру серії ЛВ №100656, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №13 від 10.01.2018року, який укладений між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_9 Вказаний ордер не містить будь-яких застережень щодо прав та обов'язків ОСОБА_9 та інформації про те, що представництво адвокатом здійснюється лише у суді першої інстанції. Доказів про те, що договір про правову допомогу з адвокатом ОСОБА_9 розірваний чи припинений відповідачем не надано, а тому клопотання апеляційним судом залишено без задоволення.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.1986 року, який розірвано на підставі рішення Рівненського районного суду від 15.03.2018 року, що сторонами не заперечується.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 5.10.2017 року вбачається, що 19.10.2010 року за відповідачем ОСОБА_5 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно технічного паспорту, виготовленого 25.06.2010 року КП "РОБТІ" вартість вказаного будинку складає 387 300 грн.

Крім цього, за час перебування у шлюбі подружжям набуто і рухоме майно, зокрема, автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з., трактор МТЗ-80, холодильник «Атлант» модель МХМ 1833-33 НОМЕР_8, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор «LG», диван, бетономішалку.

Відповідно до ст. 60 та ч.1 ст.70 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У разі поділу такого майна їх частки визнаються рівними.

Частиною 1 ст.71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто законом презюмується, що майно придбане в період шлюбу є спільним майном подружжя і тому саме відповідач має довести, що спірне майно було придбане ним у шлюбі за кошти, які належали йому особисто.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено ст.57 СК України.

Проте, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що кошти, за які побудовано спірний будинок, є особистими коштами відповідача, як і відсутні докази того, що кошти, які були отримані ним від матері та в позику, були використані саме на будівництво спірного будинковолодіння.

При цьому, додані до апеляційної скарги копії розписок про взяття ОСОБА_5 позик не були предметом дослідження та оцінки у суді першої інстанції, він на них в ході розгляду судом не покликався, і вони не є такими доказами, тобто самі по собі не свідчать про дані обставини.

Визначена позивачкою вартість спірного майна відповідачем не оспорюється, тому суд обґрунтовано виходив з його вартості, зазначеної в позовній заяві, що узгоджується з роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Виходячи з наведеного, суд обґрунтовано визнав перелічене майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділив його позивачці на загальну суму 62310грн., ОСОБА_5- 60 000грн. та визнав за кожним з них право власності на ? частину спірного будинковолодіння.

Також, не можуть бути підставою для скасування рішення суду покликання відповідача на те, що зазначене у позові рухоме майно, що підлягає поділу, є його особистою власністю, оскільки в запереченнях на позовну заяву відповідач визнав набуття вказаного майна за час шлюбу з позивачем, однак зазначав, що воно залишилось в будинку батьків позивача по вул. Тиха, 65, в с. Велика Омеляна, де вона проживає і на даний час.

Що стосується придбання сторонами трактору та легкового автомобіля АЗЛК 2140, то, відсутні належні та допустимі докази про те, що цей автомобіль був придбаний матір'ю відповідача у 1988 році та йому подарований, а трактор є річчю індивідуального користування, що виключає поділ.

Разом з тим, судом було порушено принцип рівності прав подружжя на майно, передбачений ст. 70 СК України.

Статтею 71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом першої інстанції позивачці виділено спільно нажитого майна на загальну суму 62310грн., відповідачу-на 60000грн., при цьому різниця між вартістю виділеного майна не стягнута. Рішення не містить мотивів відступлення від засад рівності часток подружжя, а тому судом порушені норми матеріального права, які є підставою для зміни судового рішення.

Виходячи із встановленого законом правила рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, частки кожного із подружжя у рухомому майні становлять по 61155грн.(122310:2)

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 1155грн. (62310-60000=2310:2) як різниця у частках. Поділ майна подружжя є предметом позову, а запропонований позивачкою варіант його поділу є способом поділу цього майна, а тому стягнення різниці між вартістю виділеного майна згідно вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.70, 71 СК України, не є виходом за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом доповнення його резолютивної частини вимогою про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 різниці між вартістю виділеного майна.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги на підставі частин 1,13 ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст. 60,70,71 СК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2018 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на користь ОСОБА_5 (мешканецйя АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_6) різницю у вартості виділеного майна в сумі 1155(одну тисячу сто п'ятдесят п'ять)грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_5.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 29 листопада 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.