Справа № 199/7790/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г.

секретарі Шеленок С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді місяці 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживачів шляхом визнання недійним кредитного договору.

В обгрунтування позову зазначив, що 18 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальній к «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладеним кредитний договір №864/ФКВ-07 за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання автомобіля у сумі 19 809,00 дол. СІІІА зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом та зі строком повернення до 17 жовтня 2014 року.

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбапк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу Активів та ОСОБА_2 зобов'язань «Укрпромбанку» на користь ОСОБА_3, відповідно до якого, ТОВ «Укрпромбапк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок укладення вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором №864/ФКВ-07.

Позивач зазначає, що банк встановивши в кредитному договорі обовязок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Також, встановлений обовязок позичальника щодо сплати комісії ні надання кредиту 1,5% від суми кредиту суперечить вимогам, встановленим Законом України «Про захист прав споживачів» та п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним.

ОСОБА_3 (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору с несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс ймовірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Комісію за надання кредиту та комісія за управління кредитом не можна вважати витратами позичальника за оформлення кредиту, оскільки такі витрати є невід'ємною частиною кредитних правовідносин, та, як наслідок, умова договору щодо сплати таких відсотків є незаконною.

За таких обставин умови кредитного договору, за якими позивач повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й комісію за падання кредиту та додаткову щомісячну комісію, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №864/ФКВ-07 укладений 18 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_1.

Позивач в судове засідання не зявився, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та наполягав на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву та просив в задоволені позову відмовити.

Заслухавши думку учасників судового засідання та дослідивши письмові докази матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та гр. ОСОБА_1 був укладений ОСОБА_2 договір № 864/ФКВ-07 по програмі «Авто в кредит», згідно якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума Кредиту 19 809, 00 дол. США, строк кредитування - 84 місяці, дата повернення кредиту 17 жовтня 2014 року, мета кредитування - придбання автомобіля FIAT DOBLO, процентна ставка за користування кредитом 9,5% річних, комісія за надання кредиту - 1,5 % від суми кредиту, комісія за управління Кредитом - 0,15% від суми наданого кредиту.

Виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором № 864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року забезпечується заставою транспортного засобу FIAT DOBLO, 2007 року випуску та належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС № 138393, виданого РЕВ 1-го MB ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області 16 жовтня 2007 року, про що укладено Договір застави транспортного засобу № 864Zфкв - 07 від 18 жовтня 2007 року, який посвідчений нотаріально 18.10.2007 р. ОСОБА_4, приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО зареєстрованим в Реєстрі за №7818.

На виконання п.1 ОСОБА_2 договору, Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши Позивачу кредитні кошти в сумі 19 809 , 00 дол. США.

У відповідності до умов п.2.4. ОСОБА_2 договору, Позивач (Боржник) зобовязаний щомісячно здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі не менше 235, 82 дол. США та сплачувати проценти.

06 жовтня 2009 року між ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України був укладений Договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/ЗМП-2, відповідно до якого предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «Укрпромбанк» та юридичними і фізичними особами, перелік яких наведений у додатку 1 до цього договору, в тому числі за кредитним договором, укладеним з Позивачем.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №2258 .

Відповідно до зазначеного Договору АТ «Дельта Банк», в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах, в тому числі і по кредитному договору № 864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року, укладеному між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Разом з тим, зі змісту статті 1054 Цивільного Кодексу України можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час.

Крім того, відповідно до ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотні умови кредитного договору визначаються та погоджуються між банком та позичальниками в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинної на момент укладання Договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми падання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Саме всі ці умови, передбачені законодавством, і зазначенні в оспорюваному зі сторони Позивача ОСОБА_2 договорі № 864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року.

09 жовтня 2007 року Позичальнику (Позивачу) був вручений та особисто ним отриманий Лист - повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту по банківському продукту «Авто в кредит», що підтверджується наявністю особистого підпису на даному листі.

Також, відповідно до ОСОБА_2 договору № 864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року: п. 7.1 «Шляхом підписання цього договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування ОСОБА_3 та отримання копії відповідного листа - повідомлення про умови кредитування ОСОБА_3, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився із змістом цього Договору, всі умови цього Договору зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має та зобовязується їх дотримуватись та виконувати.»

На підставі вище викладеного вбачається, що перед укладанням ОСОБА_2 договору Позивача було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, як то спосіб, терміни погашення кредиту, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, що підтверджується наявністю особистого підпису Позичальника на Листі - повідомленні про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту по банківському продукту «Авто в кредит» та на самому ОСОБА_2 договорі;

Позивача було належним чином повідомлено про всі умови, передбаченні cт. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постановою правління Національного ОСОБА_3 України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України про інформацію споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - щодо «загальної вартості кредиту для споживача».

Отже, порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління Національного ОСОБА_3 України від 10 травня 2007 року №168 з огляду на вказані положення ОСОБА_2 договору та Листа - повідомлення зі сторони ОСОБА_3 не вбачається.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так, згідно Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5, вирішуючи справи про визнання кредитних договорів недійсними, суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК (статті 10481052, 1054), так і Законом від 12 липня 2001 p. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, суди мають встановлювати такі обставини:

- досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

- кредитний договір має укладатись обовязково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що повязані з його нікчемністю;

- сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Слід зазначити, що при укладанні спірного кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності, які передбачені ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі; правочин вчинено у формі, яка встановлена законом.

При укладанні Договору сторонами була досягнута згода щодо істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобовязань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

Саме всі ці умови, передбачені законодавством, і зазначенні в оспорюваному зі сторони Позивача ОСОБА_2 договорі № 864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року.

Разом з тим, протягом строку ОСОБА_2 договору Позивач вчиняв дії, спрямовані на його виконання, зокрема здійснював страхування предмету застави, що також засвідчує згоду Позивача з умовами оспорюваного договору.

Даний факт підтверджується копією квитанції про сплату страхового платежу згідно договору - Поліс № 2786587.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Тобто, виконання Позивачем зобовязань по кредитному договору підтверджу є його згоду з умовами оспорюваного договору.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»: Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.

Відповідно ч.14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно зазначає процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до ч.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно укладеного ОСОБА_2 договору Позичальнику були надані фінансові послуги у вигляді споживчого кредиту.

Пунктами 1.6 та 1.7 ОСОБА_2 договору передбачено, що кредит надається на умовах «комісія за надання кредиту - 1,5 % від суми кредиту та комісія за управління Кредитом - 0,15 % від суми наданого кредиту»

Передбачена даними пунктами комісійна винагорода оплачується за надання послуги у вигляді видачі споживчого кредиту.

Крім того, на момент укладання кредитного договору ст.11. Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній з 01.12.2005 року) не передбачала заборону кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі та інше, за дії, які не є послугою у визначенні вказаного Закону.

В редакції Закону України «Про захист прав споживачів», чинній на момент укладання договору, ч. 4. 5 ст. 11 та ст.18 містить лише застереження, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Про види комісійної винагороди банку, їх розміри та порядок оплати було повідомлено Позивача ОСОБА_6 - повідомленням про умови кредитування та зазначено в самому ОСОБА_2 договорі, власноручно підписаному Позивачем.

Це підтверджує безпідставність посилань зі сторони Позивача про те, що Банк неправомірно встановив комісійну винагороду при споживчому кредитуванні.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року по справі № 6-34008св12.

Зважаючи на те, що кредитний договір №864/ФКВ-07 від 18 жовтня 2007 року укладений відповідно до норм чинного на той час законодавства, жодним чином не порушує права позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтовуваними та безпідставними, а тому слід залишити їх без задоволення.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя О.Г. Скрипник