Провадження № 2-н-/243/1084/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року суддя Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, з урахуванням доданих до неї документів, слід прийти до висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, виходячи з наступного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України , суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо , зокрема, заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВССУ від 23 грудня 2011 року № 14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 Постанови Пленуму від 23 грудня 2011 року № 14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз'яснив також, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР ( 108/95-ВР ) "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III ( 2050-14 ) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Аналіз наведених норм чинного процесуального законодавства дозволяє дійти висновку, що оскільки розгляд справи у наказному провадженні проводиться без виклику учасників судового розгляду, суд позбавлений можливості здійснити витребування будь-яких доказів по справі, розгляд справи проводиться у короткий строк, документи, якими заявник обґрунтовує свої вимоги в заяві про видачу судового наказу повинні бути обов'язково додані до заяви.

В своїй заяві, заявник ставить питання про стягнення з боржника не лише нарахованої та не виплаченої суми заробітної плати, а й компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 11681 грн. 75 коп., однак, в порушення зазначених вимог закону, до заяви про видачу судового наказу не додано документів, що вказують на розмір компенсації за порушення строків її виплати, як то, довідки бухгалтерії боржника, розрахункового листа чи копії платіжної відомості тощо.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у видачі судового наказу в частині заявлених вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Водночас суд роз'яснює, що за правилами ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених зокрема пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст.165 ЦПК України, Постановою Пленуму від 23 грудня 2011 року № 14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу в частині стягнення з державного підприємства «Науково-дослідний інститут високих напруг» компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у зв'язку із порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Роз'яснити стягувачу його право на повторне звернення з такою самою заявою в наказному порядку, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_1