Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2259/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О.В.
Категорія 61 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/2259/17-ц за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - виконком Скраглівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року, постановлене під головуванням судді Замеги О.В..,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою, в якій зазначила, що є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з народження має хронічний психічний розлад - слабоумість (розумову відсталість, код F.70.0), у зв'язку з чим 3 1995 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра у психоневрологічному диспансері Бердичівської центральної міської лікарні. Внаслідок вказаного захворювання син періодично проявляє до себе агресію, цілеспрямовано ламає оргтехніку та телефони. Також має погану пам'ять, низьку здатність до навчання, не здатний контролювати свої емоції, має незв'язну мову та нічне нетримання сечі. За рекомендаціями лікаря-психіатра ОСОБА_2 щодня вживає ліки - нейролептик Аміназин, а також щороку лікується в Житомирській обласній психіатричній лікарні. Вказала, що син не може самостійно працювати та потребує постійного нагляду, що підтверджується характеристикою, висновком ЛКК від 12 січня 2017 року, формою індивідуальної програми реабілітації інваліда від 5 січня 2017 року, довідкою-характеристикою від 2013 року та результатами обстеження від 16 жовтня 2002 року.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 6 січня 2017 року (повторний огляд), ОСОБА_2 встановлено II групу інвалідності з 1 січня 2017 року на строк до 1 лютого 2018 року, причина інвалідності - з дитинства.

За вказаних обставин, ОСОБА_2 позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З моменту народження і до теперішнього часу заявниця займається вихованням сина, утримує його, готує йому їсти, купує одяг тощо.

З урахуванням вищевикладеного, просила визнати ОСОБА_2 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити її опікуном.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року заяву задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним.

Встановлено над ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Зокрема, зазначає, що не був повідомлений про судовий розгляд заяви про визнання його недієздатним. Крім того, на даний час він підтримує фактичні шлюбні стосунки із жінкою, вони ведуть спільне господарство та очікують на народження дитини. На його думку, судом не враховано, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 26 січня 2018 року другу групу інвалідності йому встановлено на строк до 1 лютого 2019 року, а не безстроково. В цій же довідці зазначено, що він може виконувати просту некваліфіковану роботу у спеціально створених умовах. Отже, він не є у повній мірі особою, яка відповідає шифру хвороби F.70.1, тобто зі значним порушенням поведінки, що потребує постійного догляду.

Окрім того, судом не дотримано вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, якою передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не може перевищувати двох років. Стверджує, що для визнання особи недієздатною недостатньо встановити тільки наявність у неї психічного захворювання. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали у результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери.

ОСОБА_1 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заявниці, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки Бердичівської ЦРЛ від 22 травня 2017 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку у лікаря психіатра.

Згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 41 Житомирської обласної психіатричної лікарні № 8 від 12 січня 2017, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Даний висновок дійсний до 12 липня 2017 року.

З довідки до акта огляду МСЕК від 6 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності з 1 січня 2017 року до 1 лютого 2018 року як інвалід з дитинства та може виконувати просту некваліфіковану роботу в спеціально створених умовах.

Відповідно до характеристики директора школи ОСОБА_3 ОСОБА_2 навчався за індивідуальним навчанням, програмний матеріал засвоїв на елементарному початковому рівні. За характером замкнений, самостійно працювати не може, потребує постійного нагляду.

Відповідно до довідки-характеристики, виданої Скраглівською сільською радою, ОСОБА_2 закінчив дев'ять класів індивідуального навчання, за характером сором'язливий, не впевнений в собі. Спілкуванням особливим не відрізняється, самостійно працювати не може, потребує постійного нагляду.

Посвідчення серії НОМЕР_1 від 31 липня 2012 року свідчить, що ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства та отримує державну соціальну допомогу.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 226-2017 від 18 липня 2017 року ОСОБА_2 з дитинства страждає на легку розумову відсталість (в ступені вираженої дебільності) з емоційно-вольовою нестійкістю за змішаним типом. Діагноз відповідає критеріям шифру F 70.1 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. З приводу даного захворювання на МСЕК визнаний інвалідом ІІ групи дитинства на рік. Наявна у ОСОБА_2 глибина розумової відсталості в даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно зі ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Згідно з ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово- психіатричну експертизу.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням стану здоров'я ОСОБА_2, що підтверджується результатами проведеної судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатним, встановленням над ним опіки та призначенням його опікуном ОСОБА_1

Посилання апелянта на встановлення йому другої групи інвалідності на певний строк, а не безстроково, а також його можливість виконувати просту некваліфіковану роботу у спеціально створених умовах спростовуються висновком судово-психіатричної експертизи.

Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 має ураження психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що тягне за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання її недієздатною, яка потребує опіки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на формальних міркуваннях.

Таким чином, підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259, 268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2018 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 грудня 2018 року.

Головуюча Судді: