Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 215/7304/14-ц

провадження № 61-2270 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

третя особа за первісним позовом - Відділ опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради,

позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_3, ОСОБА_8,

представник відповідачів за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

треті особи за зустрічним позовом: виконком Тернівської районної у місті ради, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова Ірина Миколаївна,

третя особа за зустрічним позовом - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,

представник третьої особи за зустрічним позовом - ОСОБА_10,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Бондар Я. М.,

Зубакової В. П., Соколан Н. О. від 19 квітня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Відділ опіки та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2014 року між нею та

ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу

Бикановою І. М. та оформлено право власності на вказану квартиру. У грудні 2014 року позивач дізналась про те, що у спірній квартирі без її згоди зареєстровані відповідачі.

Посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 без належних правових підстав, фактично не проживають у вказаній квартирі у зв'язку із чим вона має перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю та з урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди у праві користування спірною квартирою шляхом виселення

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 та зняти їх з реєстрації обліку.

У липні 2015 року ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_8, треті особи: виконком Тернівської районної у місті ради, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Биканова І. М., Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, виселення та вселення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_8, їх рідна сестра по матері, незаконно отримала спадщину після бабки - ОСОБА_13, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_7. Їх мати ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 до відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємцями спірної квартири є троє онуків, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та кожному з них належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі позивачі були зареєстровані та проживали разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_8 На час смерті ОСОБА_15 позивачі були неповнолітніми. Позивачі посилались на те, що оскільки вони проживали у спірній квартирі, тому на підставі вимог статті 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, проте у шестимісячний строк за прийняттям спадщини не зверталися. Після смерті ОСОБА_15 позивачі проживали разом із своїм батьком ОСОБА_7 за іншою адресою. У серпні 2014 року вони дізналися про те, що ОСОБА_8, не повідомивши про наявність інших спадкоємців, на підставі рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2012 року, оформила право власності на спірну квартиру та продала її ОСОБА_3

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 неправомірно володіє спірною квартирою, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

від 13 вересня 2012 року, яким за ОСОБА_8 визнано право власності на спірну квартиру, скасовано.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 липня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бакановою І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 848; скасувати державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8 у комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10 листопада 2012 року, номер запису 176 у книзі 181П-176; витребувати на їх користь з незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру

АДРЕСА_1, житловою площею 16,7 кв. м та загальною площею 29,3 кв. м; визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності по 1/3 частини спірної квартири за кожним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7;

усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, із вказаної квартири без надання іншої житлової площі; зняти ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири; вселити ОСОБА_6

ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у

квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 листопада

2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1, накладений ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не зазначено та не доведено обставин про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 їй чиняться перешкоди у користуванні власністю.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, виходив із того, що на час відкриття спадщини після смерті

ОСОБА_15, позивачі за зустрічним позовом були неповнолітніми, а тому їх батько ОСОБА_5, як законний представник, повинен був звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте ним цього не було здійснено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня

2016 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

від 23 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 липня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бакановою І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 848.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8

ОСОБА_1 в комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10 листопада 2012 року, номер запису 176 у книзі 181П-176.

Витребувано на користь ОСОБА_6 та неповнолітнього

ОСОБА_5 від імені якого діє ОСОБА_7, з незаконного володіння

ОСОБА_3 нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею

16,7 кв. м та загальною площею 29,3 кв. м, на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку.

Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 16,7 кв. м та загальною площею

29,3 кв. м, на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнано за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 16,7 кв. м та загальною площею

29,3 кв. м, на першому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_13, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Зобов'язано усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселивши ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, із вказаної квартири без надання іншої житлової площі.

Зобов'язано вселити ОСОБА_6 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив з того, що на час смерті

ОСОБА_15, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були неповнолітніми та зареєстрованими у спірній квартирі, а тому у відповідності до вимог частини четвертої статті 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

17 травня 2016 рокуОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просила рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, а також рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо зняття ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина з реєстраційного обліки у спірній квартирі судом касаційної інстанції не переглядається, оскільки заявник не ставила питання про оскарження вказаної частини рішення суду апеляційної інстанції.

Разом з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано клопотання про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року до закінчення його перегляду касаційним судом.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування її з чужого незаконного володіння, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_8 не мала права на відчуження квартири, та ОСОБА_3 знала чи могла знати про наявність перешкод у вчиненні правочину, а тому на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири вона була добросовісним набувачем та законно набула право власності на вказану квартиру.

Разом з тим, заявник зазначала про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 без її згоди, самоправно незаконно зареєструвалися за адресою спірної квартири.

05 липня 2016 року ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_13 баба

ОСОБА_8, ОСОБА_6, та ОСОБА_18

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. На час смерті ОСОБА_13 її онуки

ОСОБА_8, ОСОБА_6, та ОСОБА_18 були неповнолітніми.

Мати неповнолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_6, та

ОСОБА_18 - ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_8. У встановлений шестимісячний строк після смерті ОСОБА_13 її онуки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Встановлено, що у спірній квартирі крім ОСОБА_8 були зареєстровані її рідний брат ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, з

06 вересня 2004 року та рідна сестра ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, з 06 вересня 2004 року.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня

2012 року за ОСОБА_8 визнано право власності на квартиру

АДРЕСА_1.

Право власності на квартиру було зареєстровано комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»

10 листопада 2012 року за № 176, в книзі 181П-176.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня

2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно.

11 липня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за умовами якого ОСОБА_8 продала, а

ОСОБА_3 купила вказану квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І. М.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня

2013 року позов ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації задоволено. Зобов'язано усунути ОСОБА_8 перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, знявши

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстрації з зазначеної квартири.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня

2014 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу

від 25 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили та є чинним.

На день звернення до суду з первісним позовом у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_17 та з

17 листопада 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджено довідкою комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 14».

Відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем.

Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Отже, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частина 1статті 388 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи частково вимоги зустрічного позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України (2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України (у редакції 2004 року), встановивши, що з 06 вересня 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були зареєстровані у спірній квартирі та на час смерті ОСОБА_13 були неповнолітніми, з урахуванням того, щоправо на спадщину у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виникло не у зв'язку з тим, що право на спадкове майно перейшло до їх матері, а тому, що її не було в живих на час відкриття спадщини після смерті баби (ОСОБА_13), тобто відповідно до правил частини першої статті 1266 ЦК України, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8, укладаючи спірний договір з ОСОБА_3 відчужила належну їм частину спірної квартири поза їх волею, не маючи на те достатніх правових підстав, а тому витребовуючи указану квартиру з володіння ОСОБА_3 та повертаючи її у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5, суд обґрунтовано виходив з підстав, передбачених пунктом 3 частиною 1 статті 388 ЦК України.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні шляхом зняття з реєстрації, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що право ОСОБА_3 проживати та користуватися спірною квартирою є похідним від її права власності на квартиру, проте апеляційним судом встановлено неправомірність набуття такої власності.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_3 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило