Справа № 350/1399/18
Номер провадження 2/350/643/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

адвоката Калинія Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд-

встановив:

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визначити для неї додатковий строк тривалістю 90 (дев'яносто) днів з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5.

Після смерті батька, вона не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки їй відомо, що 14 липня 2010 року її батько продав її рідному брату ОСОБА_3 свій будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, а іншого майна, боргів, зобов'язань у її батька не було.

Однак, рішенням Рожнятівського районного суду від 21 грудня 2016 року визнано недійсним договір купівлі - продажу домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, і будинок її батька увійшов до складу спадкового майна, а спадкоємцями першої черги є вона та ОСОБА_3

Після розгляду даної справи, виявилося, що ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів все своє майно, в рівних частках відповідачам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за якою на підставі постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2018 року визнано право власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1

На день смерті батька і до цього часу вона є непрацездатною, тому як дитина спадкодавця, має право на обов'язкову частку у спадщині, а саме: незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, тому вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

13 червня 2018 року нотаріус Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицька Г.В. відмовила їй в прийнятті заяви, оскільки вона, як спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, пропустила шестимісячний строк звернення з заявою про прийняття спадщини, та рекомендовано визначити додатковий строк для подачі заяви.

На виконання вимог ч. 2 статті 1272 ЦК України вона звернулась до свого брата - ОСОБА_3 з проханням надати їй письмову згоду на прийняття спадщини, який 19 червня 2018 року звернувся до Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори з заявою про згоду на прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, якою надав їй згоду на прийняття спадщини.

До іншого, зазначеного в заповіті спадкоємця, ОСОБА_4 вона звернулась письмово з проханням надати їй письмову згоду на прийняття спадщини та повідомити її про прийняте рішення в строк 7 днів з дня отримання цього листа, який отриманий ОСОБА_4 особисто 26 червня 2018 року, однак до цього часу ніякої відповіді остання не надала, у зв'язку з чим вона змушена звертатись до суду.

В неї були чудові відносини з батьком, прощання з ним було у її домі, з братом вони також перебувають у чудових стосунках.

Вважає, щопропустила шестимісячний строк на звернення з заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент відкриття спадщини ніякого майна, боргів або інших зобов'язань у її батька не було. Свій будинок він передав її рідному брату ОСОБА_3, за договором купівлі-продажу за два роки до своєї смерті будучи впевненим, що її брат, зважаючи на їхні теплі родинні стосунки, не буде перешкоджати їй у користуванні батьківським будинком. Вже після смерті батька вищевказаний договір купівлі-продажу був визнаний недійсним, а будинок батька перейшов до спадкового майна. Однак виявилось, що існує заповіт батька, про який ні вона ні її брат не знали, спадкоємцем за яким є її брат та його дружина ОСОБА_4 Судовий розгляд справи щодо визнання недійсним цього заповіту закінчився лише 17 травня 2018 року. Окрім цього, оригінал правовстановлюючого документу на будинок її батька, необхідний їй для прийняття спадщини, знаходиться в матеріалах нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу від 14 липня 2010 року, та не може бути виданий їй за законом.

Таким чином строк на прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_5 пропущений з поважних причин, якими є :

- судовий розгляд двох цивільнихсправ щодо спадкового майна;

-відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_8 вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того доповнила, що її мати ОСОБА_2, як дочка спадкодавця, має право на частку в батьківському будинку. Строк для прийняття спадщини пропущений, оскільки позивачка вважала, що будинок належить відповідачу ОСОБА_3 Уже після скасування договору, був заявлений позов про скасування заповіту, а вразі визнання його недійсним, її мати зі своїм братом, погодилися б з приводу спадкового майна. Судовий розгляд справи щодо визнання недійсним цього заповіту закінчився лише 17 травня 2018 року. Позивачці ніхто не роз"яснив, що вона хоч і є пенсіонером але всерівно повинна була звернутися в нотаріальну із заявою про прийняття спадщини.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, просить суд ухвалити рішення, яким надати позивачці додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала. Суду пояснила, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 згідно заповіту. Заповіт визнаний судом дійсним, за нею визнано право власності на ? частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1. Позивачка, хоч і доводиться дочкою спадкодавця, не має права на спадщину, а хоче за будь-яку ціну позбавити її права на частину будинку, тому й заявила вказаний позов. Позивачка не проживала з ОСОБА_5 та не звернулася до нотаріуса в строк з відповідною заявою,тому ОСОБА_2 разом з дочкою хочуть вигнати її з хати, частину якої їй ще в 2008 році заповів ОСОБА_5, і в яку вона вклала власні кошти для ремонту. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.9)

Згідно копії свідоцтва про одруження та копії свідоцтва про народження (а.с.8) позивачка доводиться дочкою ОСОБА_5

Згідно копії заповіту від 04 лютого 2008 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження в рівних частках на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.29).

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_5, складений та посвідчений нотаріусом Другої Рожнятівської державної нотаріальної контори Левицькою Г.В. 04 лютого 2008 року за реєстровим №167 (а.с.20-22-зворот).

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2018 року рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2018 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Друга Рожнятівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним відмовлено. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Друга Рожнятівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с.16-19-зворот).

Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Зміст вказаних норм вимагає від спадкоємця вчинення двох дій: проживати разом із спадкодавцем момент відкриття спадщини або особисто звернутися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом частин 1 і 3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 вважає розгляд раніше судом цивільних справ щодо спадкового майна, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 поважними причинами, які не дали їй можливості в строк звернутися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи, свої вимоги щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом ОСОБА_2 вважає причини пропуску строку прийняття нею спадщини поважними, мотивуючи їх - судовим розглядом двох цивільних справ щодо спадкового майна, однак, як встановлено судом, у справах, на тривалий розгляд яких посилається позивачка, остання не була стороною. Крім того, рішення суду, яким визнано недійсним договір купівлі - продажу домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 ухвалене ще в 2016 році, і про існування вказаного рішення позивачка знала, про що підтвердила в судовому засіданні її представниця.

Тобто, позивачка, яка претендувала на спадщину після смерті батька (ІНФОРМАЦІЯ_1) не зверталася з відповідною заявою у визначений законом строк, ні після смерті спадкодавця, а ні після визнання недійсним договору купівлі продажу.

Крім того, ОСОБА_2, вважає причини пропуску строку прийняття нею спадщини поважними, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, що не дало їй можливість подати відповідну заяву, однак з таким твердженням суд також не може погодитись, оскільки законодавством не передбачено, що для подачі заяви про прийняття спадщини у спадкоємця повинні бути оригінали документів на майно спадкодавця.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена в справі № 6-1320цс17 від 23.08.2017 р. поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини. Такими є: відсутність у спадкоємця інформації про наявність заповіту, складеного на його користь; тяжка хвороба спадкоємців, що мала місце протягом основної частини строку для прийняття спадщини, за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця протягом основної частини строку для прийняття спадщини за кордоном; перебування протягом основної частини строку для прийняття спадщини у відрядженні за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою, тощо.

Зазначені позивачкою причини суд не вважає поважними причинами пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Суд вважає, що позивачка мала змогу прийняти спадщину після смерті батька на протязі 6 місяців шляхом подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів існування обставин, які б перешкоджали звернутися особисто або відправити заяву про прийняття спадщини поштою.

Отже, позивач не довела, що встановлений законом шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними для неї труднощами на вчинення цієї дії.

З огляду на викладене та враховуючи те, що з моменту відкриття спадщини минуло більше шести років, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1261, 1268 - 1270, 1272 ЦК України, керуючись 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку терміном 90 (дев"яносто) днів з дня набрання законної сили рішенням суду для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга, яка подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: