Справа № 752/8038/15-ц
Провадження № 2/752/5628/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

у травні 2015 року ПАТ "Златобанк" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 24 квітня 2013 року між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_1 було укладено договір № АХ-47 про відкриття та обслуговування іжнародних платіжних карток American Express, згідно п. 2.1 кредитного договору банк надає клієнту платіжну картку American Express, емітовану компанією і забезпечує здійснення та проведення операцій з використанням картки на території України так і за її межами відповідно до умов цього договору. Банк свої зобов"язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, відкрив для її використання рахунок № НОМЕР_1 в доларах США. Позичальник здійснював видаткові операції за платіжною карткою, проте всупереч своїм зобов"язанням згідно п. 4.3.7 кредитного договору не здійснював погашення заборгованості за видатковими операціями. З огляду на неналежне виконання позичальником своїх зобов"язань за кредитним договором щодо погашення заборгованості за операціями з використанням платіжної картки, банк нарахував пеню на суму такої заборгованості. Станом на 05 травня 2015 р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає:

- заборгованість за операціями з використанням платіжної картки у сумі 76 640,88 доларів США;

- пеня у сумі 264 077,95 грн.

Банк звертався до позичальника із листом - вимогою № 1002 від 02.04.2015 р. та просив погасити заборгованість. У відповідь ОСОБА_1 подав до банку лист від 27.04.2015 р., яким визнав вимоги банку, проте до цього часу заборгованість не погасив.

13 червня 2014 року між АТ "Златобанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір 075/14/CL, згідно п.1.1 якого в порядку та на умовах, встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов"язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору. Згідно п. 1.3 договору сума/розмір кредиту становить 2 500 000 грн. Строк повернення кредиту 12 червня 2015 р. включно (п. 1.4). Згідно п. 1 5 кредитного договору за користування кредитом позиальник сплачує проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі 28% річних. Банк свої зобов"язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених кредитним договором. 30 вересня 2014 року між позивачем та віддповідачем було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, за умовами якого було внесено зміни в додаток № 1 до кредитного договору щодо графіку зниження максимального ліміту заборгованості. Позичальник неналежно виконує свої зобов"язання за кредитним договором, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, у зв"язку з чим банк прийняв рішення в судовому порядку вимагати дострокового погашення заборгованості. Станом на 29 квітня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 1 415 510,14 грн., яка складається з:

- 1 240 000,00 грн. заборгованості за основним боргом,

-124 810,56 грн. заборгованості за процентами,

- 47 041,52 грн. заборгованості по сплаті пені,

- 2 658,06 грн. трьох відсотків від простроченої суми/ суми заборгованості,

- 1 000 грн. штраф за неналежне виконання зобов"язань.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору № 075/14/CL від 13.06.2014 р. між АТ "Златобанк" та ОСОБА_2 був укладений 13 червня 2014 року договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусм КМНО Мазарчук Н.В. за реєстровим № 1714, згідно п. 1.2 якого предметом япотеки є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення № 3 (колишня квартира № 3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), загальною площею 338,80 кв.метрів.

Посилаючись на статті 509, 526, 527, 536, 599, 626, 1054, 1066, 1069 та положення Закону України "Про іпотеку", позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Златобанк" заборгованість за:

- договором № АХ-47 про відкриття та обслуговування міжнародних платіжних карток American Express від 24.04.2013 р., яка складається з заборгованості за операціями з використанням платіжної картки у сумі 76 640,88 доларів США та пені у сумі 264 077,95 грн.;

- кредитним договором № 075/14/CL від 13.06.2014 р. в розмірі 1 415 510,14 грн., яка складається з 1 240 000,00 грн. заборгованості за основним боргом, 124 810,56 грн. заборгованості за процентами, 47 041,52 грн. заборгованості по сплаті пені, 2 658,06 грн. трьох відсотків від простроченої суми/ суми заборгованості та 1 000 грн. штраф за неналежне виконання зобов"язань.

Для погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ "Златобанк" за кредитним договором № 075/14/CL від 13.06.2014 р. звернути стягнення на предмет іпотеки за договорм іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Мазарчуком Н.В. від 13.06.2014 р. за реєстровим № 1714, який належить ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А), загальною площею 338,80 кв.метрів, шляхом надання ПАТ "Златобанк" права продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі вказаного договору іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, з встановленням ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звчайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою судді Голосііївського районного суду м. Києва вд 14 травня 2015 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 85 т.1)

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Златобанк" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. (а.с. 16 т.2)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Златобанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Златобанк» заборгованість за операціями з використанням платіжної карти у розмірі 26640 (двадцять шість тисяч шістсот сорок) доларів 88 центів США та пеню у розмірі 195216 (сто дев'яносто п'ять тисяч двісті шістнадцять) грн. 83 коп. В іншій частині позовних вимог ПАТ «Златобанк» відмовити. Вирішено питання про судові витрати. (а.с. 223 т.2)

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 85 т. 3)

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що за своєю природою договір № АХ-047 про відкриття та обслуговування міжнародних платіжних карток є агентським договором, у ньому відсутні положення про надання відповідачу овердрафту, а ПАТ "Злаобанк№ лише відкрив ОСОБА_1 рахунок для його розрахунків з компанією. Окрім того, за квитанціями від 26 січня 2015 року № 4411067 ОСОБА_1 сплатив борг перед компанією у сумі 65 000 доларів, втім банк не перерахував ці грошові кошти у прядку, визначеному пунктом 1.1 договору № АХ-47.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Між AT«Златобанк» та «American Express Services Europe Limited» (надалі також «Амекс») укладено договір про торгівлю картками «American Express» від 02 вересня 2010 року.

За умовами цього Договору Банк набув права пропонувати своїм клієнтам «American Express» карткові продукти у таких валютах як долари США, євро, фунти стерлінгів.

Так, пунктом 12.1 цього Договору сторони визначили, що ніщо в цьому договорі не створюватиме відносини товариства або агентські відносини між «Амекс» та Банком.

Згідно умов п. 20.2 Договору про торгівлю картками Банк повинен виконати та надати «Амекс» гарантію зазначеної форми у додатку 3а, яка гарантуватиме вчасну сплату всіх сум, які повинні бути сплачені на користь «Амекс» і виконання всіх зобов'язань за цим Договором. Гарантія третьої сторони повинна бути видана банком з «інвестиційним рівнем», схваленим «Амекс», при цьому «Амекс» повинна бути вказана як одноосібний бенефіціар.

Згідно п. 21.1. Договору про торгівлю картками Банк погодився взяти на себе відповідальність за використання «Визначених сум» .

Відповідно до умов п. 21.2 Договору Банк несе відповідальність за сплату всіх витрат, здійснених будь-яким картковим членом за будь-якою карткою, випущеною за цим Договором, на якій не буде достатньо коштів для сплати на користь «Амекс» і відшкодує «Амекс» згідно з розділом 1 будь-яку несплату. Відповідальність і відшкодування Банку обмежуються визначеними сумами для кожного типу карткового рахунку, вказаного в посібнику з операцій, крім випадків, коли Банк візьме на себе додаткову відповідальність за суму, що перевищуватиме визначену суму, за певного карткового члена.

Згідно п. 21.3 Договору про торгівлю картками Банк повинен надати гарантію, що матиме форму, визначену в додатку 2 до цього Договору, на мінімальні суми, визначені в посібнику з операцій. «Амекс» залишає за собою право переглядати гарантійні суми і може вимагати, щоб Банк час від часу надавав додаткові гарантії.

Так, на виконання умов Договору про торгівлю картками Банк 29.09.2010 року перерахував на рахунок Дойче Банку 200 000,00 доларів США як покриття за контр гарантією №33/10/G, наданою ДойчеБанком у цей же день, 29.09.2010 року, щодо виконання Банком своїх зобов'язань перед Амекс. В подальшому, контр гарантія №133/10/G продовжувалась щорічно. 17.10.2014 року вона була продовжена до 15.11.2015 року на суму покриття у розмірі 400 000,00 доларів США.

На виконання вимог п. 21.3 Договору про торгівлю картками Банк надав «Амекс» 12.02.2013 року індивідуальну гарантію № 100/1-1202 на суму 75000,00 доларів США щодо оплати Відповідачем платежів за картою «Амекс».

У подальшому, 24 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № АХ-47 про відкриття та обслуговування міжнародних платіжних карток American Express . (а.с. 6 т.1)

За цим Договором, Банк надав «Амекс» індивідуальну гарантію за виконання зобов'язань ОСОБА_1 на суму 75 000 доларів США.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 цього Договору, банк надав ОСОБА_1 платіжну картку American Express, емітовану компанією, і забезпечив здійснення та проведення операцій з використанням картки як на території України так і за її межами, відкрив ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1 в доларах США та проводив операції за рахунком.

У свою чергу, ОСОБА_1, на виконання вимог п.п 4.3.5,4.3.6 цього Договору, зобов'язувався контролювати залишок коштів на рахунку та у разі списання грошових коштів з рахунку, поповнювати його на суму відповідно до тарифів Банку. Щомісячно не пізніше п'ятого числа місяця отримувати в Банку виписку щодо операцій, здійснених з використанням картки за попередній місяць.

Позивач зазначав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, відкрив для її використання рахунок у доларах США. Позичальник здійснював видаткові операції з використанням платіжної картки, що підтверджується виписками про рух коштів за карткою, наданими компанією «American Express». Втім, усупереч змісту зобов'язань, встановлених договором, відповідач не здійснював погашення заборгованості за видатковими операціями, унаслідок чого утворилася заборгованість за операціями з використанням платіжної картки.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що істотними умовами кредитного договору є умови про його предмет (розмір грошових коштів, умови їх отримання у борг), строк та умови повернення, а також ціну кредиту (розмір сплачуваних за користування кредитом процентів).

За правилами частин першої, другої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

У статті 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення такого платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, не встановлений договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору від 24 квітня 2013 року № АХ-47 про відкриття та обслуговування міжнародних платіжних карток «American Express» банк видав ОСОБА_1 платіжну картку «American Express», емітовану Компанією, і забезпечив здійснення та проведення операцій з використанням картки на території України і за її межами, відкрив банківський рахунок № НОМЕР_1 в доларах США, проводив операції за цим рахунком.

У пункті 2.3 названого договору, укладеного сторонами, передбачено, що клієнт сплачує банку комісійну винагороду за здійснення операцій за рахунком в порядку, в розмірах та в строки, що встановлені умовами цього договору та тарифами банку.

Згідно з пунктом 3.4 договору картка є власністю Компанії («American Express Services Europe Limited»), емітується на ім'я клієнта.

Відповідно до пункту 4.3.7 договору протягом п'яти робочих днів з дня отримання від банку виписки згідно з пунктом 4.3.6 цього договору ОСОБА_1 зобов'язувався погасити заборгованість за операціями, здійсненими з використанням картки, шляхом внесення грошових коштів у сумі заборгованості на рахунок, а також сплатити банку комісійну винагороду згідно з тарифами. Неотримання клієнтом виписки не звільняє його від виконання зобов'язань з погашення заборгованості за операціями, здійсненими з використанням картки.

Здійснивши аналіз змісту договору від 24 квітня 2013 року № АХ-47, суд дійшов до переконання, що цей правочин не містить істотних умов саме кредитного договору, сторони не досягли домовленості щодо визначення розміру грошових коштів, які надаються у кредит банком, а також щодо розміру та умов нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Умови договору від 24 квітня 2013 року № АХ-47 не містять положень щодо права банку на здійснення платежів з рахунка клієнта № № НОМЕР_1, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, що є притаманним для відносин з кредитування банківського рахунка. Навпаки, у пункті 3.7.1 зазначеного договору передбачено, що у разі недостатності коштів на рахунку у валюті заборгованості за цим договором, клієнт доручає банку самостійно (без надання клієнтом розрахункових документів та заявок) від імені клієнта та за його рахунок здійснити списання коштів у відповідному розмірі з будь-якого вкладного (депозитного) та/або поточного рахунка в іншій валюті, який відкрито в цьому банку.

Визначаючи особу, якою видано кредит відповідачу, судом враховано положення пункту 1.3.1 зазначеного договору, згідно з яким «витратний ліміт» - це сума коштів, доступна держателю картки та в межах якої здійснюються операції з використанням картки. Сума витратного ліміту встановлюється Компанією, тобто «American Express Services Europe Limited», а не ПАТ «ЗЛАТОБАНК», що відповідним чином визначило характер та природу правовідносин між сторонами спору. Наведене надає об'єктивні підстави для висновку, що саме Компанія надала відповідачу кредит та є належним кредитодавцем у зобов'язаннях з надання кредиту відповідачу, а отже у цьому зобов'язанні ПАТ «ЗЛАТОБАНК» не є кредитодавцем.

На підтримку цієї позиції судом враховано, що у додатку № 2 до договору від 24 квітня 2013 року № АХ-47 визначені окремі тарифи для карток «American Express», що встановлювалися ПАТ «ЗЛАТОБАНК», та окремі тарифи, що встановлювалися Компанією. У пункті 1 цього додатка перераховано тарифи для карток «American Express», визначені й запроваджені ПАТ «ЗЛАТОБАНК», за якими клієнтом одноразово сплачувалися 500, 00 грн за отримання пакета «Картка «American Express» та комісійна винагорода у розмірі 0, 5 % від суми кожного платежу. Умови щодо сплати клієнтом, відповідачем, на користь ПАТ «ЗЛАТОБАНК» будь-яких інших платежів, зокрема й за користування кредитними коштами, не визначені.

У пункті 2 зазначеного додатка наведено тарифи для карток «American Express», що встановлені Компанією. Згідно з цими тарифами кредитний ліміт у залежності від типу картки визначається саме Компанією, тобто «American Express Services Europe Limited», що додатково підтверджує висновок про те, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» не встановлювало відповідачу кредитний ліміт та не є кредитодавцем. Наведене додатково свідчить про те, що домовленості щодо умов саме кредитного договору, який за своєю природою є оплатним, між банком та ОСОБА_1 досягнуто не було.

Виходячи із зазначеного, Верховний Суд зробив висновок, що договір від 24 квітня 2013 року № АХ-47 містить умови різних договорів: умови договору банківського рахунка, умови договору про обслуговування платіжної картки, але не містить будь-яких умов кредитного договору, а також умов кредитування рахунка.

З огляду на це, суд не має достатніх підстав для застосування до спірних правовідносин визначених ним норм матеріального права, а також для висновку, що між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та ОСОБА_1 виникли саме зобов'язання з надання кредиту.

Суд врахував, що факти відкриття та обслуговування ПАТ «ЗЛАТОБАНК» банківського рахунка відповідачу для здійснення розрахунків з фінансовою компанією США «American Express Serviсes Europe Limited» не свідчать про існування між позивачем та відповідачем правових відносин, що пов'язані з кредитуванням, та не доводять факту надання відповідачу у кредит грошових коштів саме позивачем.

Судом враховано, що відповідно до письмових пояснень банку (том І, а.с. 91) між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та Компанією 02 вересня 2010 року укладено договір про торгівлю картками «American Express». Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору його предметом є визначення умов, за яких банк може запропонувати своїм клієнтам карткові продукти «American Express».

Відповідно до пункту 20.2 договору банк повинен виконати та надати Компанії гарантію, яка гарантуватиме вчасну сплату всіх сум, які повинні бути сплачені на користь Компанії, і виконання всіх зобов'язань за цим договором.

У пункті 21.2 договору передбачено, що ПАТ «ЗЛАТОБАНК» нестиме відповідальність за сплату всіх витрат, здійснених будь-яким картковим членом за будь-якою карткою, випущеною за цим договором, на якій не буде достатньо коштів для сплати на користь Компанії, і відшкодує їй будь-яку несплату.

19 лютого 2015 року за рахунок депозитного покриття в «DEUTSCHE BANK AG» на виконання контргарантії 133/10/G з депозитного рахунка позивача списано кошти у розмірі 375 000, 00 дол. США для погашення зобов'язань, в тому числі й ОСОБА_1, що підтверджується свіфт-повідомленням.

За правилом статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

За правилом частини першої статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Відповідно до статті 2 Уніфікованих правил для гарантії на вимогу (редакція 2010 року), Публікація ICC № 758, прийняті Міжнародною Торговою Палатою 3 грудня 2009 року, набули чинності 1 липня 2010 року, контргарантія означає будь-яке підписане зобов'язання, незалежно від його назви або опису, яке надається контргарантом іншій особі для забезпечення видачі такою іншою особою гарантії або іншої контргарантії і передбачає платіж в р азі пред'явлення належної вимоги за контргарантією, що видана на користь такої сторони.

Даючи оцінку природі конструкції договірних відносин у досліджуваних судами фактичних обставинах, суд дійшов до переконання, що банк у таких відносинах виступає в статусі гаранта виконання ОСОБА_1 своїх кредитних зобов'язань перед Компанією. У свою чергу, гарантом виконання банком, ПАТ «ЗЛАТОБАНК», його зобов'язань за гарантією за вимогою перед Компанією є «DEUTSCHE BANK AG». При цьому суди зобов"язані виходити з правила статті 5 зазначених Уніфікованих правил для гарантії на вимогу (редакція 2010 року), згідно з якою контргарантія за своєю природою є незалежною від гарантії, основної угоди, заяви або будь-якої іншої контргарантії, якої вона стосується.

Позов у цивільній справі заявлено банком з наведенням підстав позову, що ґрунтуються на обґрунтовуванні існування між сторонами зобов'язань з кредитного договору, з наведенням посилання на норми загальних положень про зобов'язання, положень про договір, а також статей 1048-1050, статті 1054 ЦК України про договір позики та кредитний договір.

Фактично позивач, звернувшись із письмовими поясненнями (том І, а.с. 92), змінив підставу позову, вчинивши це у непроцесуальний спосіб. Внаслідок таких дій банку суд роз'яснив стороні її процесуальні права та обов'язки з метою забезпечення реалізації принципів змагальності та гласності цивільного процесу.

Сплата ОСОБА_1 5 000 доларів США на користь Банку заборгованості за користування карткою за вищевказаним Договором від 24 квітня 2013року підтверджується квитанцією № №411060 від 16 січня 2015 року, 10 000 доларів США підтверджується квитанцією № №4411067 від 26 січня 2015 року Банком не заперечувалось та враховано у розрахунку заборгованості.

Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач ОСОБА_1, крім іншого, посилався і на сплату ним 50 000 доларів США за квитанцією № 747688 від 26 грудня 2014 року (а.с.127).

Перевіривши зазначене, суд встановив, що за квитанцією 26 грудня 2014 року через касу і на користь Банку сплачено 50 000 доларів США на виконання вищевказаного Договору від 24 квітня 2013 року.

Представником Банку заперечувалося надходження грошей за квитанцією № 747688 від 26 грудня 2014 року та було зазначено, що за фактом протиправних дій ОСОБА_1_2 та працівника Банку була подана заява до правоохоронних органів. Проте, вироку суду з цих обставин не існує. При цьому, банком не надано суду оригіналу листа ОСОБА_1, копія якого є у справі, за яким ОСОБА_1 нібито визнав заборгованість перед банком на суму 50 000 доларів США. Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував факт підписання зазначеної заяви ОСОБА_1 та пояснював, що відповідач не складав та не підписував вказаної заяви.

За таких підстав, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки ОСОБА_1 на виконання умов Кредитного договору №075/14/CL від 13.06.2014 року виконано перед банком усі грошові зобов'язання.

Керуючись статтями 509, 525, 526, 543, 553, 554, 549, 560, 563, 569, 624 - 628, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76 - 82, 89. 223, 259, 263 - 265, 268, 272 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 грудня 2018 року.

Суддя: