Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 451/550/15-ц

провадження № 61-8087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6
відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа-Служба у справах дітей Кам'янко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області

у складі колегії суддів: Копняк С. М., Кабаля І. І., Монастирецького Д. І., від 03 серпня 2016 року,

Встановив:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Кам'янко-Бузької районної державної адміністрації Львівської області, про поділ майна, набутого в шлюбі, коштів, повернення коштів, набутих позивачем до шлюбу та стягнення коштів,

Позовні вимоги мотивовані тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 03 березня 2009 року до 11 листопада 2014 року. З 2005 року до серпня 2009 року працювала у м. Києві на ремонтних роботах, чим заробляла собі на життя. На час укладення шлюбу мала власні заощадження в сумі 15 000,00 грн, які були розміщені на депозитному рахунку, відкритому на її ім'я, в Добротвірському відділенні Ощадного банку «Україна». Після реєстрації шлюбу позивач переїхала проживати в с. Павлів до квартири чоловіка та його матері - відповідачів по справі.

Усі свої особисті кошти з депозитного рахунку позивач зняла та віддала ОСОБА_7, щоб він поклав їх на депозитний рахунок у відділенні Ощадбанку в м. Радехів, оскільки на то час чоловік працював водієм, відтак міг оперативніше вносити на рахунок кошти, які вона йому передавала із числа зароблених нею на різних роботах.

Відповідно, на початку у їхньому спільному бюджеті було 15 000, грн її особистих, тобто набутих до шлюбу з відповідачем коштів і ця сума була еквівалента 1 700,00 доларів США.Крім цього, перебуваючи із нею в шлюбі, відповідач відкрив рахунок в Ощадбанку на своє ім'я на який вносив свої доходи. Зокрема у 2012-2013 роках на цьому рахунку було 12 000,00 гривень, що згідно із курсом долара на цей період становило 1 450,00 доларів США.

Подружжя за свої власні кошти (по 2 000,00 доларів США з кожного) придбали автомобіль і гараж. Купівлю автомобіля і гаража відповідачем здійснено неофіційно, тобто без реєстрації права власності на когось із них, як членів сім'ї.

Зазначає, що на час подружнього життя відповідач працював водієм у поштовому відділенні та мав невисоку заробітну плату приблизно 900,00-1 000,00 грн, з якої не можна було робити заощадження.

Позивач продовжувала їздити на роботу до м. Києва, а зароблені кошти привозила додому і віддавала чоловікові. Він же, у свою чергу, ці кошти клав на їхній спільний банківський депозитний вклад. Під час перебування в м. Києві на роботі, влітку 2009 року вона через банківську установу здійснила переказ коштів у сумі 7 000,00 грн на ім'я ОСОБА_8 для придбання метало-пластикових вікон у квартирі, де на той час сторони проживали. На придбання пластикових вікон в квартиру відповідач також доклав із своїх заощаджень 3 168,00 грн.

Влітку 2013 року подружжям проведено капітальний ремонт двох лоджій квартири, на який витрачено 15 000,00 грн спільних коштів. В 2011 році позивач двічі виїжджала на роботу до Польщі, а на зароблені кошти придбано пральну машину-автомат «Вірпул» за 300,00 доларів США та 7 000,00 грн передано відповідачу на їх на спільний депозитний рахунок в Ощадбанку.

З 28 лютого 2012 року позивач працювала вахтовим методом в м. Уренгой, Російської Федерації та за весь період роботи там, заробила 21 000,00 доларів США, з яких 9 500,00 доларів США, відповідач поклав на їхній депозитний рахунок.

За спільним рішенням у 2014 році відповідач зняв кошти з депозитного рахунку тапочав застосовувати щодо неї фізичне насильство.

Вважає, що відповідач свої доходи, отримані у шлюбі приховував, оскільки з 2012 року до 2014 рік він працював водієм на цукровому заводі та одночасно здійснював підприємницьку діяльність, говорив, що отримував доходи в розмірі 8 000,00-10 000,00 гривень у місяць. Однак на рахунку в Ощадбанку є лише кошти відкладені з тих, що привезені нею із заробітків. Крім цього, донька проживає із нею та на її утримання аліментів в сумі 600,00 грн не вистачає.

Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач просила відступити від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя та при поділі майна виділити їй більшу частину коштів і особисте майно: портативний комп'ютер, телевізор та світильник.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 416 500,00 грн, що еквівалентне 17 000,00 доларів США, як належну їй частину коштів набутих у шлюбі з відповідачем. Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 її особистий комп'ютер, плазмовий телевізор та світильник. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем обґрунтовано позовні вимоги належними та допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не з'ясував всіх обставин справи та не встановив яке саме майно, та в якій кількості було наявне у подружжя на час розгляду справи, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що апеляційним судом не враховано того, що всі доходи позивача у період шлюбу підтверджені доказами, в той час як відповідач не надав до суду будь-яких доказів щодо наявності своїх доходів.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_6 та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

За змістом статей 60 та 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Аналогічні за змістом норми, викладені і у статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Відповідно до статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери.

Із матеріалів справи убачається, що 03 березня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, який 11 листопаді 2014 року розірвано в судовому порядку та від якого у сторін народилася дочка ОСОБА_9, яка перебуває на повному матеріальному утриманні позивача. Наведені обставини сторонами не заперечувалися.

Установлено, що ОСОБА_7 відкрито депозитний рахунок у Радехівському відділенні філії Львівське обласне управління «Ощадбанку» на своє ім'я у 2009 році.

Після укладення шлюбу позивач передала відповідачу особисті кошти в сумі 15 000,00 гривень для внесення їх на депозитний рахунок. Інформаційною довідкою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») від 03 липня 2015 року № 38-06/5115 підтверджено внесення на депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_7, відкритого 27 квітня 2009 року, 16 000,00 грн.

Також, вказаною інформаційною довідкою підтверджено внесення на рахунок інших сум, в тому числі у іноземній валюті, а у пункті 3 визначено, що ОСОБА_8 отримала переказ від ОСОБА_6 у розмірі 2 200,00 доларів США, що узгоджується із обґрунтуванням позивача.

Із копій довідок закритого акціонерного товариства «Промспецбуд» (далі - ЗАТ «Промспецбуд») від 17 вересня 2014 року № 43 та від 16 жовтня 2014 року № 170 вбачається, що ОСОБА_6 працювала у товаристві та отримувала відповідний дохід.

Дохід позивача у ЗАТ «Промспецбуд» є офіційно підтвердженим так і підтверджено передачу коштів ОСОБА_6 ОСОБА_7 та внесення останнім 9 500,00 доларів США на депозитний рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами придбано вікна та комплектуючі на загальну суму 10 168,00 гривень, а також плита на суму 3 140,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази, такі як банківські документи, довідки з місця роботи позивача та ін. не підтверджують наявність у подружжя саме на час розгляду справи спільних грошових коштів, а лише вказують на походження такого майна (коштів).

Однак такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено наявність у сторін спільного майна придбаного під час шлюбу, в тому числі і грошових коштів. Так, з протоколу додаткового допиту свідка від 05 серпня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 підтвердив набуття коштів у розмірі 24 000,00 доларів США в шлюбі з позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджено наявність у сторін спільного майна (коштів) набутого за час шлюбу. Крім того, суд першої інстанції відходячи від принципу рівності часток майна подружжя обґрунтовано виходив з того, що на повному утриманні позивача знаходиться дитина.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Враховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_6 сплачено 1 997,60 грн судового збору за подання касаційної скарги, тому судові витрати ОСОБА_6 слід покласти на позивача у справі ОСОБА_7 Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року скасувати.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2015 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1 997,60 грн витрат на сплату судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська