КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3147/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/11845/18

06 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року про відмову в забезпеченні позову, ухвалену під головуванням судді Коренюк А.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

25 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позову зазначав, що 12 грудня 2016 року, приблизно о 09 год. 50 хв. на автодорозі прос. Броварський - с. Зазим'я сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, що належав ОСОБА_2. У зв'язку із отриманими травмами та госпіталізацією ОСОБА_2, Деснянським УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження. Постановою старшого слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 26 квітня 2017 року кримінальне провадження було закрито. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Вказував на те, що згідно звіту № 113/Ф/2017 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, матеріальний збиток завданий автомобілю НОМЕР_2 складає 392 334,57 грн. Витрати по сплаті послуг експерта склали 1 000,00 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль було транспортовано за участю спеціалізованого підприємства і за допомогою евакуатора, у зв'язку з чим позивачем понесено витрати у розмірі 978,00 грн.

Також позивач зазначав, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди заподіювач шкоди не мав чинного полісу страхування, на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ сплатило позивачу 100 000 грн.

Вказував на те, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він був вимушений змінювати звичний для себе та для залежних від нього дітей уклад життя, оскільки було завдано значну шкоду здоров'ю та пошкоджено автомобіль.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду та понесені витрати у сумі 333 546, 57 грн. та моральну шкоду у сумі 41 230,00 грн.

Також, 25 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та про заборону її відчуження.

Заяву обґрунтовував тим, що представником позивача направлялася відповідачу досудова вимога, відповіді на яку не отримано. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач ігнорував пропозиції щодо досудового врегулювання спору. На виклики слідчого, під час розслідування справи, ОСОБА_3 не з'являвся.

Зазначав, що наразі представнику позивача стало відомо про бажання відповідача продати майно, яке йому належить, зокрема квартиру АДРЕСА_1 задля уникнення арешту майна та його примусового продажу з метою стягнення коштів на користь позивача.

Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони її відчуження, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, просив суд задовольнити його заяву.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року та прийняти постанову, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та про заборону її відчуження.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав що, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд не урахував, що відповідач ухиляється від відшкодування збитків, ігнорує досудові вимоги позивача, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач ігнорував пропозиції щодо досудового врегулювання, а також під час розслідування справи у кримінальному провадженні не з'являвся на виклики слідчого. Такі дії відповідача свідчать про те, що він може ухилятись і від виконання рішення суду у даній справі.

Звертав увагу суду, що можливий продаж майна (квартири) відповідачем спричинить утруднення виконання можливого рішення суду і може вплинути на порядок та строки відшкодування завданих позивачу збитків.

30 листопада 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому він просив ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважав, що ухвала суду є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що твердження позивача про те, що йому стало відомо про бажання відповідача продати майно є припущенням, а тому не повинно братись судом до уваги.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q? 2;Про судоустрій і статус суддів&quап; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ко;Голос України&qu>

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qu-f;Голос України&quom; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5 повністю підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явися, про день та час слухання справи судом повідомленийу встановленому законом порядку, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, так як він 06 грудня 2018 року о 14-00 годині братиме участь у розгляді іншої справи Солом&q?и&;янським районним судом м. Києва, проте доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надав, а тому причина його неявки не може бути визнана судом поважною і колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він є необгрунтованим та не відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди та понесених витрат 333 546,57 грн. та у відшкодування моральної шкоди- 41 230,00 грн.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, ОСОБА_3 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 отже останній має об'єктивну можливість розпорядитися вказаною частиною квартири на власний розсуд, зокрема, відчужити її в будь-який спосіб, що призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, так як в справі відсутні докази про наявність у відповідача іншого майна.

Суд першої інстанції зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову належним чином не вивчив, наявність у відповідача реальної можливості до ухвалення рішення у справі розпорядитися майном на власний розсуд не врахував, в зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову і необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви.

За змістом ст. 150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову є арешт майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Оскільки ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди та, враховуючи, що ОСОБА_3 на праві власності належить лише 1/3 частина квартири, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді арешту узгоджується з заявленими позовними вимогами, і необхідність застосування такого заходу забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що його незастосування може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149-150 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість вимог заяви ОСОБА_2 щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову способом накладення арешту на квартиру підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 є власником лише 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 саме на 1/3 частину вказаної квартири необхідно накласти арешт.

В частині вимог заяви про оголошення заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 колегія суддів вважає, шо заява задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Арешт майна, як вид забезпечення позову, полягає в забороні розпорядження цим майном будь-яким чином та унеможливлює його відчуження до вирішення справи по суті.

За таких обставин, не потребується додаткового оголошення заборони відчуження квартири, як про це просить позивач.

Крім того, забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є частково обґрунтованими, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 рокупостановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача ОСОБА_2 та накладення арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3. Інші вимоги заяви про застосування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2018 рокускасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1,яка належить на праві власності ОСОБА_3.

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Стягувачем за вказаною ухвалою є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Боржником за вказаною ухвалою є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 06 грудня 2018 року та підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення постанови до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: