Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 127/17824/15-ц

провадження № 61-2759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Кредитна спілка «Злагода»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2017 року у складі судді Ан О. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Денишенко Т. О., Медяного В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Злагода»

(далі - КС «Злагода») про стягнення коштів задоволено. Судом стягнуто із КС «Злагода» на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 56 264, 88 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 500, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Пічкур Ю. О. від 21 жовтня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/178/15-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 15 жовтня 2015 року про стягнення із КС «Злагода» на користь ОСОБА_4 заборгованості в сумі 56 264, 88 грн.

ОСОБА_4 21 серпня 2017 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну черговості задоволення вимог в порядку виконання рішення суду, обґрунтовуючи її тим, що відповідно до рішень Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2015 року, від 28 вересня 2016 року, від 19 січня 2017 року, від 23 травня 2017 року на користь ОСОБА_4 стягнуто із КС «Злагода» кошти в загальному розмірі 154 890, 89 грн. На виконання цих судових рішень видано виконавчі листи та відкрито виконавчі провадження. З моменту відкриття виконавчих проваджень заявникові перераховані кошти в сумі приблизно 1 000, 00 грн. Заявник зазначає, що є інвалідом другої групи та постійно хворіє, у зв'язку з чим йому необхідно витрачати кошти на лікування. Оскільки фактично судові рішення про стягнення коштів із КС «Злагода» не виконані, заявник просив суд змінити порядок виконання зазначених судових рішень і встановити йому позачергове задоволення вимог.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року, заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Суди першої та апеляційної інстанцій зробили висновки, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Ці категорії означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено у статті 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, що раніше встановлений. Зміна порядку та способу виконання рішення суду відрізняється від зміни черговості стягувачів у зведеному виконавчому провадженню, оскільки це питання вирішується на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та не поширюється на повноваження суду, передбачені статтею 373 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), а тому заява ОСОБА_4 не може бути задоволена. Зміна судом порядку виконання рішення суду шляхом зміни черговості задоволення вимог стягувачів не передбачена чинним законодавством та призведе до порушення прав інших стягувачів.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року, направити справу до суду першої інстанції для вирішення по суті.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами норм процесуального права. Заявник зазначає, що відповідно до розділу VІ ЦПК України 2004 року суд контролює та має право змінити чи встановити спосіб й порядок виконання рішення суду, а отже має повноваження зміни черговості виконання задоволення вимог у виняткових випадках. Заявник надав суду докази про тяжкий стан здоров'я, що підтверджує винятковий випадок зміни черговості задоволення вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 207 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», далі - ЦПК України) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу із доданими матеріалами передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції визначено за правилами статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 373 ЦПК України 2004 року за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих заявником, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви. Встановивши, що вимоги ОСОБА_4 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення із зазначених заявником підстав не ґрунтуються на законі, так як зміна черговості стягувачів у зведеному виконавчому провадженні не є, відповідно до положень статті 373 ЦПК України 2004 року, підставою для зміни і встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1829цс15, зазначено, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого у статті 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Зміна черговості стягувачів не передбачена процесуальним законом та не є зміною порядку виконання рішення суду.

Зміна порядку та способу виконання рішення суду відрізняється від зміни черговості стягувачів у зведеному виконавчому провадженню, це питання вирішується на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до правил частини першої статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п'яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Таким чином, законодавством визначено, у яких випадках виконавець наділений правом змінювати черговість стягувачів, при цьому не звертаючись до суду за вирішенням цього питання.

Зважаючи на наведене, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність процесуальної можливості та повноважень у суду вирішити питання про зміну черговості стягувачів у виконавчому провадженні.

Верховний Суд з урахуванням наведених обставин не встановив порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права.

Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.

З огляду на наведене Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик