ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/235/18 Доповідач - Міщій О.Я.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Сович Н.А.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9, представника Тернопільської обласної ради - Семчишина В.А.,

розглянувши в м. Тернополі цивільну справу № 607/19806/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, в інтересах яких діє представник - адвокат ОСОБА_9, на ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2018 р., постановлену в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Черніцькою І.М., за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, - Тернопільська обласна рада, відділ земельних ресурсів Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними, скасування рішення сесії міської ради та зобов'язання провести поділ земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

01.10.2018 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 звернулись в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позивачі зазначили, що рішеннями Тернопільської міської ради від 22.12.2015 року та від 02.02.2018 р. №2/22/103 їм надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. до 0,0266га у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. ТОВ «СМП Геодезія» на їх замовлення розробило та виготовило проект землеустрою, який був поданий на погодження до відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради.

Однак, листом від 25.09.2018 року відділ земельних ресурсів Тернопільської міської ради відмовив у підписанні виготовленого проекту землеустрою. При цьому їх повідомили, що рішенням Тернопільської міської ради № 7/9/85 від 16.06.2016 року Тернопільській обласній раді надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування пл. до 0,0434га для обслуговування адміністративного будинку по АДРЕСА_1, а рішенням Тернопільської міської ради № 7/14/245 від 04.04.2017 року внесено зміни у попереднє рішення та замість слів «пл. до 0,0434 га» вказано «пл. до 0,0536га». Відділом земельних ресурсів підготовлено проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки пл. 0.0536га. Тернопільській обласній раді». Земельній ділянці пл. 0,0536га. по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер. В результаті опрацювання проекту землеустрою встановлено, що земельна ділянка пл. 0,0266га по АДРЕСА_2 включає частину земельної ділянки пл. 0,0536га по АДРЕСА_1.

Позивачі зазначили, що оскаржуваним рішенням Тернопільської міської ради № 7/14/245 від 04.04.2017 року про внесення змін у попереднє рішення № 7/9/85 від 16.06.2016 року порушено їх права щодо виділення земельної ділянки пл. 0.0266га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки зменшено площу земельної ділянки, яка може бути надана їм у власність і якою вони тривалий час користуються.

Вказали, що відповідач та третя особа - Тернопільська обласна рада визнавали їх право на користування земельною ділянкою пл. 0.0266га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки погодились із проектом поділу землі, на якій розміщено їхній будинок та нежитлова будівля, належна Тернопільській обласній раді.

Тому просили визнати протиправним та скасувати рішення сесії Тернопільської міської ради № 7/14/245 від 04.04.2017 "Про внесення змін в рішення міської ради № 7/9/85 від 16.06.2016 року " Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0434 га по АДРЕСА_1 Тернопільській обласній раді", а також зобов*язати Тернопільську міську раду провести поділ земельної ділянки загальною площею 0,0536 га. по АДРЕСА_1 відповідно до плану поділу землі, виготовленому ТОВ " Галицькі землі" у 2015 році.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.10.2018 р. відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Тернопільська обласна рада, відділ земельних ресурсів Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним, скасування рішення сесії міської ради та зобов'язання провести поділ земельної ділянки на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України. Роз'яснено позивачам право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку адміністративного судочинства до Тернопільського окружного адміністративного суду Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, в інтересах яких діє представник - адвокат ОСОБА_9, просять ухвалу судді скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Позивачі вказали, що ними був заявлений спір з органом місцевого самоврядування з приводу захисту права користування земельною ділянкою, на якій розташована їхня власність - житловий будинок, вони бажають реалізувати своє право на безоплатне отримання цієї землі у власність, у зв'язку з чим звернулися до міської ради за отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою.

Також, позивачі зазначили, що оскаржуючи рішення Тернопільської міської ради від 04.04.2017 р. № 7/14/245, вони фактично оспорюють право Тернопільської обласної ради на спірну земельну ділянку, оскільки раніше частина цієї ділянка була відведена для набуття ними у власність.

Таким чином, спір у даній справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно - правових відносин, а стосується захисту їхніх приватних інтересів щодо набуття у власність земельної ділянки, тобто цивільного права, а тому суд першої інстанції дійшов до невірного висновку щодо вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачі та їхній представник пояснили, що користуються земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ще з 1970-х років, тобто з того часу, коли їм було надано у користування житловий будинок. Вказали, що на цій ділянці розміщений заїзд до їхнього будинку і господарська будівля. Також вони використовують земельну ділянку для обслуговування житла.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суддя виходила з того, що справа відповідно до вимог ст. 19 КАС України підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник між фізичними особами та Тернопільською міською радою, як суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішення про внесення змін у рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Тернопільській обласній раді.

Однак, з таким висновком погодитись неможливо.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У разі формування нової земельної ділянки рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

- положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Тобто рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі являються співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішеннями Тернопільської міської ради від 22.12.2015 р. №7/3/44 та від 02.02.2018 р. № 7/22/103 позивачам було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0266 га у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

Предметом позову у справі є оскарження рішення Тернопільської міської ради про внесення змін в рішення міської ради «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0434 га по АДРЕСА_1», яким збільшено розмір земельної ділянки, що була виділена Тернопільській обласній раді з 0,0432 га до 0,0536 га. Як зазначили позивачі, вказаним рішенням відповідача фактично зменшено розмір земельної ділянки, якою вони тривалий час користуються, і відносно якої їм ще раніше дозволено розробити проект землеустрою.

Із матеріалів справи вбачається, що у 2015 році між позивачами та Тернопільською обласною радою уже було погоджено межі між земельною ділянкою площею 0,0266 га., на яку позивачі виготовили проект землеустрою, та земельною ділянкою площею 0,0434 га, яка передбачалась для відведення Тернопільській обласній раді для обслуговування адмінбудинку.

Указано обставина стверджується Планом поділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, виготовленим ТОВ "Галицькі землі" у 2015 р. (а.с. 23).

З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного права позивачів як користувачів земельної ділянки.

Згідно п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала судді від 03.10.2018 р. постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, в інтересах яких діє представник - адвокат ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.10.2018 р. скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 до Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Тернопільська обласна рада, відділ земельних ресурсів Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправними, скасування рішення сесії міської ради та зобов'язання провести поділ земельної ділянки до Тернопільського міськрайонного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 03.12.2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи