Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 161/16520/16-ц

провадження № 61-28070св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_2

відповідач - Державне підприємство «Поліське лісове господарство»

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року у складі судді Івасюти Л.В. та рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року у складі колегії суддів: Осіпука В.В., Русинчука М.М.,Федонюк С.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Поліське лісове господарство» (далі- ДП «Поліське лісове господарство») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом директора ДП «Поліське лісове господарство» від 01 січня 2014 року його прийнято на роботу на посаду помічника лісничого Чорторийського лісництва. Наказом роботодавця від 13 січня 2015 року, на час проведення службового розслідування, його відсторонено від роботи. Наказом від 02 липня 2015 року № 41-К його звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Просив визнати протиправними та скасувати накази від 13 січня 2015 року № 16 і № 17 про оголошення йому догани та стягнути з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 895, 84 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Рішення суду мотивовано неоднаразовим притягненням відповідачем позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган наказами №16 і №17 від 16 жовтня 2014 року та від 13 січня 2015 року за неналежне виконання трудових обов'язків, наданням попередньої згоди професійним комітетом первинної профсілкової організації ДП «Поліське лісове господарство» на звільнення позивача, невиконання позивачем без поважних причин своїх обов'язків, про що зазначено у доповідних записках, рапортах, акті службового розслідування, відсутність позивача на робочому місці без поважних причин з 15 січня 2015 року до дати його звільнення.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року в частині відмови у скасуванні наказу ДП «Поліське лісове господарство» від 13 січня 2015 №17 про оголошення догани ОСОБА_2 скасовано. Визнано незаконним і скасовано наказ директора ДП «Поліське лісове господарство» від 13 січня 2015 №17 «Про дисциплінарну відповідальність» в частині оголошення догани ОСОБА_2 В іншій частині рішення залишено без змін.

12 червня 2017 року Апеляційним судом Волинської області у цій справі ухвалено додакове рішення, про стягнення з ДП «Поліське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 704,00 грн.

Рішення апеляційної інстанції мотивовано неоднаразовим притягненням відповідачем позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган наказами від 16 жовтня 2014 року №82 та від 13 січня 2015 року №16 за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, надання згоди професійним комітетом первинної профсілкової організації ДП «Поліське лісове господарство»на звільнення позивача.Суд апеляційної інстанції визнав неправильним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування наказу ДП «Поліське лісове господарство» від 13 січня 2015 року №17 про оголошення догани ОСОБА_2Визнав незаконним і скасував наказ директора ДП «Поліське лісове господарство» від 13 січня 2015 року №17 «Про дисциплінарну відповідальність» в частині оголошення догани ОСОБА_2, застосованої відповідачем за невиконання позивачем наказу роботодавця від 02 січня 2015 року №8 «Про здачу звітів лісниками», з тих підстав, що позивач не був ознайомлений із цим наказом, що виключає наявність винного порушення ним трудових обов'язків.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року. Судові рішення просить скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

17 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2

28 серпня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, просив відхилити ккасаційну скаргу позивача та залишити рішення апеляційної інстанції без змін, вважаючи його прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства.

У травні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В обгрунтування доводів касаційної скарги позивач вказав про неправильне застосування норм матеріального права судами першої та апеляційної інстанцій, відсутність систематичного без поважних причин не виконання ним своїх посадових обовязків, надані відповідачем докази неналежним чином оцінені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили,що наказом директора ДП «Поліське лісове господарство» від 01 січня 2014 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду помічника лісничого Чорторийського лісництва в ДП «Поліське лісове господарство».

Згідно з Посадовою інструкцією помічника лісничого, затвердженою директором ДП «Поліське лісове господарство» 2 січня 2014 року, помічник лісничого виконує роботи з відведення й таксації лісів. Контролює своєчасне і точне виконання майстрами лісу, лісниками, покладених на них обовязків, дотримання працюючими на території лісництва лісозаготівельниками та само заготівельниками правил відпуску деревини на пні, рубань лісу, пожежної безпеки і санітарних правил у лісах, порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічного користування лісом. Веде технічну документацію в лісництві, облік лісового фонду і систематично вносить поточні зміни в таксаційні описи і картографічні матеріали. Виконує обов'язки лісничого у разі його відсутності. Несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, що передбачені цією посадовою інструкцією, - в межах визначених чинним законодавством України про працю.

З посадовими обов'язками помічника лісничого та Правилами внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_2 був ознайомлений відповідачем.

Наказом ДП «Поліське лісове господарство» від 16 жовтня 2014 року № 82 позивачу оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків з ведення технічної документації в лісництві та невиконання робіт з відведення й таксації лісосік.

12 січня 2015 року, під час проведення рейду по охороні лісу від самовільних рубок, було виявлено вантажний автомобіль з лісодеревиною відвантаженою у Чорторийському лісництві за вказівкою помічника лісничого ОСОБА_2 та встановлено невідповідність вантажу відомостям, зазначеним у товарно-транспортній накладній. З приводу цього факту 13 січня 2015 року проводилось службове розслідування, а позивача було відсторонено від роботи і наказом № 16 від 13 січня 2015 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності, йому оголошено догану.

У період з 15 січня по 14 квітня 2015 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією листка тимчасової непрацездатності. Однак із 15 квітня 2015 року на роботу не з'являвся, про причини своєї неявки не повідомляв, що підтверджується актами та табелями обліку робочого часу.

Доводи позивача про те, що він після перебування на лікарняному, знаходився на робочому місці суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем та його представником відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року не надано будь-яких належних та допустимих доказів.

Наказом ДП «Поліське лісове господарство» від 02 липня 2015 року № 41-К звільнено ОСОБА_2 з посади помічника лісничого Чорторийського лісництва з 02 липня 2015 року на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв'язку із невиконанням своїх обовязків).

На підтвердження підстави звільнення позивача відповідачем суду першої інстанції надано рапорти, доповідні, пояснення, акт проведення службового розслідування, на підставі яких суд встановив, що позивач належним чином не виконував покладені на нього трудові обов'язки, зокрема, організував незаконне відвантаження лісодеревини за документами, які не відповідали дійсності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом цієї норми матеріального права роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків воно не знято і не погашено. При цьому обов'язок доведення в суді правильності застосування до працівника всіх попередніх дисциплінарних стягнень та факту вчинення працівником нового порушення трудових обовязків, яким обґрунтовано наказ про звільнення, покладається на роботодавця.

Судом встановлено, що позивач систематично не виконував без поважних причин трудових обов'язків згідно з трудовим договором і Посадовою інструкцією, притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган за неналежне виконання трудових обов'язків, тривалий час був відсутній на робочому місці без поважних причин.

Такі обставини суди встановили на підставі письмових доказів та показань свідків, які підтвердили, що позивач неналежно виконував трудові обов'язки, від працівників постійно надходили скарги на його неякісну роботу і недобросовісне виконання трудових обов'язків.

Звільнення позивача проведено роботодавцем після отримання згоди профспілкового органу 01 липня 2015 року, що діє на підприємстві. При звільненні ОСОБА_2 були нараховані і виплачені роботодавцем всі належні йому грошові суми.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що позивач після застосування до нього роботодавцем дисциплінарного стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни, а тому з додержанням правил й порядку застосування дисциплінарних стягнень, з урахуванням його попередньої роботи, був звільнений із займаної посади помічника лісничого за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України). Діями відповідача не були порушені гарантії правапозивачана працю, встановлені законом.

Звільнення з підстави систематичного невиконання працівником без поважних причин трудових обов'язків має здійснюватися з дотриманням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень, тобто з дотриманням вимог статті 149 КЗпП України, згідно з якою перед застосуванням дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивачу було запропоновано надати пояснення що підтверджується актами, однак він не з'являвся на роботу, а тому суди дійшли висновку, що така поведінка позивача дає підстави вважати про його відмову надати пояснення.

Вищевикладене спростовує доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстаніцій норм матеріального права до спірних правовідносин, оскільки суди на підставі належних та допустимих доказів всебічно та повно встановили обставини справи, дали належну оцінку доказам та правильно застосували норми матеріали і процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не здійснює оцінки чи переоцінку доказів у справі.

Доводи касаційної скарги про неправильність визначення судом апеляційної інстанції розміру судового збору є необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків апеляційного суду.

Доводи позивача про невирішення судом апеляційної інстанції питання щодо понесених судових витрат в апеляційній інстанції не заслуговують на увагу, оскільки додатковим рішенням від 12 червня 2017 року апеляційний суд стягнув з ДП «Поліське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 704, 00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, тому Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2017 року у незмінній його частині та рішення Апеляційного суду Волинської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г.І. Усик