РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

головуючого судді: Саландяк О.Я.

секретаря: Гресик О.В.,

розглянувши у місті Жмеринці в залі суду цивільну справу №130/2322/18 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Жмеринкаводоканал» Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 27.09.2018 року звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Жмеринкаводоканал» Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві, що надійшла на усунення недоліків вимога про відшкодування моральної шкоди відсутня. Позивачем викладено наступну позицію: з 01.01.2010 року позивач працював у ДП «Жмеринкаводоканал» та обіймав посаду машиніста ВНС. Відповідно до розпорядження керівництва підприємства 19.05.2017 року його було звільнено з посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На час звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по виплаті заробітної плати. Ця заборгованість складала 11560,72 грн. Частково 30.05.2017 року в сумі 587,38 грн., шляхом перерахування на його зарплатний рахунок відповідач погасив заборгованість по заробітній платі. А тому на день звернення до суду із позовом заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 10973,34 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком, йому було відмовлено через відсутність коштів. Окрім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату, тому відповідно до ст. 117 КЗпП України, підприємство має виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а це з 19.05.2017 року по день ухвалення рішення суду. На час звернення до суду із позовом сума середнього заробітку становить 51260,40 грн., які позивач розрахував наступним чином: 5980,41 грн. фактична заробітна плата за останні два місяці роботи, 42 дні кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи; 142,39 грн. розмір середньоденної заробітної плати (5980,41 грн. / 42 дні = 142,39 грн.); 360 днів кількість днів затримки, помножена на середньоденний заробіток 142,39 грн. = 51260,40 грн. Розрахунок є приблизним, оскільки відповідач не надає довідку про середню заробітну плату. Окрім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року у разі затримки виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців, роботодавець зобовязаний нарахувати та виплатити працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати. Відповідно до вказаної Постанови КМУ сума компенсаційної втрати частини заробітної плати розрахована з урахуванням індексу споживчих цін за лютий-травень 2017 року становить 1720,14 грн. На підставі викладеного просить стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 10973,34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 51260,40 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 1720,14 грн. (а.с. 14-17)

Ухвалою суду від 01.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позову (а.с. 11)

Ухвалою суду від 08.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 в новій редакції після усунення недоліків, прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 24)

Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та додатками до неї за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження (а.с.26-30). Конверт повернувся на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку проживання» (а.с. 31). Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач, який відсутній за місцем знаходження, вважається належним чином повідомленим про місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру заборгованості по заробітній платі не надав.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Судом на підставі досліджених доказів встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.

Як вбачається з позовної заяви, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказав, що відповідач тривалий час в добровільному порядку не бажає сплатити заборгованість по заробітній платі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 10973,34 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 51260,40 грн. та компенсаційної втрати частини заробітної плати в сумі 1720,14 грн.

Підставою позову є наявність заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні позивача з роботи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (а.с.7) у період часу з 01 січня 2010 року по 19 травня 2017 року працював в ДП «Жмеринкаводоканал» КП «Вінницяоблводоканал» машиністом ВНС 2 розряду, що підтверджується записами в його трудовій книжці ( а.с. 22 - 22-зворот).

Наказом № 177 від 19 травня 2017 року позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. (а.с.20).

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата.

Згідно звіту про виплату заробітної плати за 01.02.2017 31.05.2017 ОСОБА_1 (а.с. 21) станом на травень 2017 року заборгованість по заробітній платі позивача становить 11560, 72 грн.

Відповідно до виписки по рахунку від 30.05.2017 року позивачу ОСОБА_1 зараховано лише 587,38 грн. заробітної плати (а.с. 23) як зазначає сам позивач, і спростування цьому відповідачем не подано суду, у погашення заборгованості по виплаті заробітної плати.

У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 10973,34 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку а позов в цій части - задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частинами першою, другою статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз»яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, як просить позивач.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з 19 травня 2017 року по день ухвалення рішення суду, оскільки фактичного розрахунку проведено не було.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно даних, зазначених позивачем в позові, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 142,39 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача не може із ним погодитись, оскільки за два повні відпрацьовані місяці, що передували звільненню (березень - квітень 2017) позивачем отримано 5880,41 гривень заробітної плати, а не 5980, 41 грн., як ним вказано, а відтак при 42 відпрацьованих робочих днях у березні квітні 2017 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 140 грн.= 5880,41 гривень/42 дні

Нормами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

З наявного у позові розрахунку та відповідно до встановлених обставин вбачається, що сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати складає 55020 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати 140 грн. та кількості робочих днів за період з 19 травня 2017 року по день ухвалення рішення суду, тобто по 06 грудня 2018 року, 393 робочих днів (140 гривень х 393дні).

Наявності спору про розмір сум, які підлягають виплаті позивачу при звільненні та відсутності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України не встановлено.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 55020 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина повязується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Згадані норми закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 відтворюють положення Закону лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими повязується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обовязкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 13 Закону, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідно до пункту 3 Порядку компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: у тому числі заробітна плата (грошове забезпечення).

Виходячи із зазначеного, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Крім того, відповідно до пунктів 2.2, 2.3 Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Дана позиція суду узгоджується із усталеною судовою практикою, яка викладена у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц, провадження № 61-5396св18, від 20 вересня 2018 року у справі № 712/1027/17-ц, провадження № 61-11805св18 (щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати. Позивач просить стягнути з відповідача дану компенсацію з урахуванням індексу споживчих цін за лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року та травень 20147 року в сумі 1720,14 грн., при цьому не наводячи власного розрахунку даної суми.

Тому судом відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159, та наведеного у даному Порядку прикладу обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, із використанням статистичних даних індексу споживчих цін на товари та послуги у 2017 році та за період січень-жовтень 2018 року (офіційну інформацію за листопад 2018 року не оприлюднено), що оприлюднено на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, проведено обчислення даної компенсації втрати частини заробітної плати, розмір якої за період нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати з березня 2017 року по травень 2017 року, відповідно до звіту про виплату заробітної плати за 01.02.2017 31.05.2017 ОСОБА_1 (а.с. 21), становить 135,55 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», ст. 1, 2, 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, ст.ст. 1, 10, 12-13, 76-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354, 430 ЦПК України, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Жмеринкаводоканал» Комунального підприємства «Вінницяоблводоканал» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Жмеринкаводоканал" Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (23100, м.Жмеринка, вул.Мельнична, 3, КОД ) на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті за період з 1 лютого 2017 року по 19 травня 2017 року в сумі 10973 (десять тисяч девятсот сімдесят три) грн. 34 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2017 року по 06 грудня 2018 року в сумі 55020 (пятдесят тисяч двадцять) грн. та 135 (сто тридцять пять) грн. 55 коп. компенсації втрати частини заробітної плати.

Рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Жмеринкаводоканал" Комунального підприємства "Вінницяоблводоканал" (23100, м.Жмеринка, вул.Мельнична, 3, КОД ) на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.12.2018 року.

Суддя О.Я. Саландяк