Справа 206/6923/16-ц
Провадження 2/206/40/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Самарський районний суд м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування шкоди -

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», відповідно до якого просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на його користь 109 182,87 грн., які складаються: 50000,00 грн. сума страхового відшкодування, 33908,21 грн. пеня за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 15 січня 2015 року по 15 червня 2016 року, 2124,66 грн. 3% річних за період з 15 січня 2015 року по 15 червня 2016 року, 23150,00 грн. індекс інфляції за період з 15 січня 2015 року по 15 червня 2016 року, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати повязані з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 900,00 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 07 жовтня 2014 року у м. Дніпро (Дніпропетровську) на вул. Молодогвардійській в районі буд. № 40 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю "ЗАЗ ДЕУ" номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під його керуванням, що належить йому на праві власності.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку, що був йому спричинений становить 120848,22 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

На виконання вимог закону, він письмово повідомив страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, надав усі необхідні документи, у тому числі був наданий для огляду його автомобіль.

15 жовтня 2014 року він подав до страхової компанії заяву на виплату страхового відшкодування, проте, листом від 13 січня 2015 року страхова компанія повідомила про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що висновком інженерно-технічного дослідження було встановлено, що з технічної точки зору, механізм утворення всього комплексу ушкоджень автомобіля позивача не відповідає характеру взаємодії його автомобіля з сторонніми обєктами при обставинах страхового випадку.

Не погодившись з цим висновком на його замовленням було проведено експертне дослідження, яким встановлено, що з технічної точки зору вважати пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2 стосовно розвитку механізму дорожньо-транспортної пригоди неспроможними не має підстав, у звязку з чим вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є безпідставною.

Також, у звязку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, вважає, що він має право на стягнення зі страхової компанії пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції.

Ухвалою суду від 15 грудня 2016 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

10 квітня 2018 року дана справа була повторно розподілена між суддями та визначено новий склад суду.

Ухвалою суду від 26 червня 2018 року відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні у повному обсязі.

Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" в судовому засіданні заперечувала проти позову, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що 01 жовтня 2014 року між страховою компанією та ОСОБА_2 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АІ 6754904). 08 жовтня 2014 року ОСОБА_2 повідомив у телефоному режимі страхову компанію про настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. 10 жовтня 2014 року повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до страхової компанії надав позивач. У звязку з наявністю у страховика сумнівів щодо можливості утворення всього комплексу пошкоджень транспортного засобу позивача, за обставин вказаних водіями при наданні пояснень, страховою компанією було замовлено експертне дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди. Двома експертними висновками було встановлено про неможливість утворення всього комплексу пошкоджень автомобіля позивача, при обставинах заявленого випадку. Отже, їх страховій компанії було надано неправдиву інформацію стосовно факту та обставин заявлених пошкоджень автомобіля позивача, у звязку з чим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» страховою компанією було прийняте обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Щодо висновку експертного дослідження № 70/29-11 від 06.07.2015 року експерта ОСОБА_5, на який позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, то він не є належним та допустимим доказом, оскільки експерт має своє бачення ситуації, яке повністю ґрунтується лише на його припущеннях та наявності фіксації події працівниками ДАІ. Також, не має підстав для стягнення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції, оскільки цей вид цивільно-правової відповідальності не застосовується до відносин з відшкодування шкоди. Крім того, просила суд застосувати до пені наслідки спливу строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року, близько 03 год. 30 хв., ОСОБА_2 на вул. Молодогвардійська в м. Дніпро (Дніпропетровську), керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху праворуч не переконався, що це буде безпечним, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, який рухався праворуч в попутному напрямку та після чого продовжив некерований рух і скоїв наїзд на електроопору, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11 т.1) позивач є власником автомобіля НОМЕР_5.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 0211/14/14 від 05 листопада 2014 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_6 на підставі заяви ОСОБА_1, вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу - «Шевроле» державний номер НОМЕР_6, пошкодженого внаслідок ДТП складає 120848,22 грн. (а.с.19-23).

Проти такого розміру шкоди в судовому засіданні не заперечувала представник ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування", а тому не наполягала на прийнятті судом до уваги розміру матеріальної шкоди, визначеної дослідженням № ZA211114 від 21 листопада 2014 року, проведеним на замовлення ПАТ "СК "АХА Страхування".

Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах.

На час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 жовтня 2014 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_7 була застрахована у ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" , що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6754904, за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн., майну, становить 50 000 грн., франшиза - 1000 грн. (а.с.103).

15 жовтня 2014 року на адресу ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" від ОСОБА_1 надійшла заява про страхове відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю НОМЕР_8 під його керуванням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 жовтня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку.

Під час проведення перевірки обставин вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулась до ДП «Центр експертних досліджень» для проведення експертного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди.

За результатами експертного дослідження ДП «Центр експертних досліджень» було складено висновок № 173-14 від 23 грудня 2014 року, яким встановлено, що з технічної точки зору, механізм утворення всього комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_9 не відповідає характеру взаємодії даного автомобіля з сторонніми обєктами при обставинах заявленого випадку. З технічної точки зору, зазначені особливості механізмів слідоутворення, що визначаються розташуванням, формою і характером слідів на автомобілі, а також характеристиками сторонніх обєктів на місці події, є суттєвими і достатніми для висновку про неможливість утворення всього комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_9 при обставинах заявленого страхового випадку (а.с.89-101 т.1).

Аналогічні висновки містить проведене на замовлення ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" експертне дослідження ТОВ «Експертна компанія «Індекс» за № 0222 від 18.01.2017 року (а.с.80-88 т.1).

На підставі даних встановлених у висновку експертного дослідження № 173-14 від 23 грудня 2014 року ПАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за пошкодження автомобіля НОМЕР_5, у зв'язку з відсутністю підстав для визнання заявленої події страховим випадком та здійснення виплати страхового відшкодування щодо події (а.с.47,48).

Позивач не погодившись з цим рішенням звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилався на висновок експертного дослідження № 70-29-11 від 06 липня 2015 року.

Однак суд, вважає, що вищезазначений висновок у розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України не є належним, допустимим та достовірним доказом, у зв'язку з таким.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч.1,4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.78 обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з дослідницької частини експертного дослідження № 70-29-11 від 06.07.2015 року (а.с.57 т.1), перед експертом були поставлені наступні питання: 1) Чи відповідають пошкодження на автомобілі НОМЕР_10 обставинам, які ОСОБА_1 виклав у своїх поясненнях, і чи спроможні з технічної точки зору його пояснення стосовно розвитку механізму ДТП з його участю? 2) Зважаючи на пошкодження отримані автомобілем НОМЕР_11, чи спроможні з технічної точки зору пояснення щодо механізму ДТП водія автомобіля НОМЕР_12 ОСОБА_2?

Однак, у своєму висновку експерт повної відповіді на поставлені перед ним питання не надає, а лише робить висновок, що з технічної точки зору вважати пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно розвитку механізму ДТП (як в частині зіткнення автомобілів НОМЕР_13 та «Шевро Лачетті» н/з НОМЕР_6 так і в частині наїзду на електроопору) неспроможними не має підстав (а.с.61).

З приводу відповідності наявних пошкоджень у автомобіля НОМЕР_10 обставинам, які ОСОБА_1 виклав у своїх поясненнях - експерт ніякої відповіді взагалі не надав, хоча підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування стало саме невідповідність механізму утворення всього комплексу пошкоджень та неможливість утворення всього комплексу пошкоджень автомобіля НОМЕР_10, при обставинах заявленого випадку, що залишино експертом у своєму експертному дослідженні № 70-29-11 від 06.07.2015 року без відповіді.

Отже, вищезазначений висновок ніяк не спростовує висновків експертних досліджень ДП «Центр експертних досліджень» № 173-14 від 23 грудня 2014 року та ТОВ «Експертна компанія «Індекс» за № 0222 від 18.01.2017 року щодо невідповідності механізму утворення всього комплексу пошкоджень автомобіля та неможливості утворення всього комплексу пошкоджень за обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 жовтня 2014 року.

Якісь ще докази, які б могли спростувати висновки вказаних експертних досліджень - позивачем надані не були.

Також позивачем не надано будь-яких переконливих доказів, які б свідчили, що весь комплекс пошкоджень автомобіля НОМЕР_10 утворився саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мале місце 07 жовтня 2014 року.

На пропозицію суду щодо призначення у справі судової транспортно?трасологічної експертизи - сторони відмовились, а доцільності повторного призначення авто товарознавчої експертизи по даній справі, суд не вбачає з підстав, викладених у мотивувальній чатсині ухвали від 26.06.2018 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про її призначення.

До тверджень представника позивача щодо недопустимості в якості доказів висновків експертних досліджень ДП «Центр експертних досліджень» № 173-14 від 23 грудня 2014 року та ТОВ «Експертна компанія «Індекс» за № 0222 від 18.01.2017 року, суд відноситься критично, оскільки останній лише ставить їх під сумнів, а свого клопотання про проведення аналогічного виду експертного дослідження або транспортно?трасологічної експертизи не заявляв, оскільки автомобіль позивача вже на момент розгляду справи з його слів, повністю відновлено.

Суд, приймаючи висновки експертних досліджень ДП «Центр експертних досліджень» № 173-14 від 23 грудня 2014 року та ТОВ «Експертна компанія «Індекс» за № 0222 від 18.01.2017 року, як належний та допустимий доказ в розумінні ст..ст. 76-80 ЦПК України, враховує те, що цей вид експертизи у виниклих спірних правовідносинах має суттєве значення, оскільки об'єктами трасологічної експертизи є сліди- відображення взаємодії одного з одним що проявляються у зміні зовнішньої будови різних об'єктів, а основними завданнями трасологічної експертизи є ідентифікація або визначення родової (групової) належності індивідуально визначених об'єктів за матеріально фіксованими слідами відображеннями їх слідоутворювальних поверхонь; діагностика (установлення властивостей, станів) об'єктів; ситуалогічні завдання (установлення механізму слідоутворення тощо). Трасологічною експертизою можна також установлювати факти, які належать до просторових, функціональних, структурних, динамічних і деяких інших характеристик процесу слідоутворення, а також особливостей слідоутворювальних об'єктів.

З огляду на вищезазначені обставини та враховуючи те, що позивачем до суду не надано доказів, які б спростували вказані висновки експертних транспортно трасологічних досліджень, а клопотання про призначення у справі повторного виду даної експертизи представник позивача не заявляв, розпорядившись таким чином своїми правами на власний розсуд, суд бере до уваги саме ці висновки експертних досліджень та покладає в основу мотивування даного рішення.

Суд розяснював представнику позивача положення ст.ст. 12 - 13, 77 81 ЦПК України, наслідки виконання або невиконання тих чи інших процесуальних дій, але останній не вважав це за необхідне, і як на одну із підстав захисту інтересів позивача посилався в судовому засіданні на невідповідність зазначених страховою компанією причин відмови у виплаті страхового відшкодування, нормам Закону.

Щодо постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2014 року, то вона не має для суду преюдиціального значення, оскільки нею лише встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди та вину відповідача ОСОБА_2 у його вчиненні, але нею не встановлено, які саме технічні пошкодження отримав автомобіль позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та, що ці пошкодження отримані при обставинах, на які вказує позивач.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач приховав обставини дорожньо-транспортної пригоди та надав неправдиві відомості щодо обставин пошкодження транспортного засобу.

Також, у зв'язку з відмовою у задоволенні вищезазначених позовних вимог не підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних, індексу інфляції, як такі, що є похідними від первинних позовних вимог.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до пені, то суд зазначає таке.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню заява представника відповідача про застосування строків позовної давності до пені.

Що стосується розподілу судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 1100,83 грн. та витрат понесених на підготовку експертного висновку в сумі 900,00 грн., а всього 2000,83 грн., то вони відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_14, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_15, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2), Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (, місцезнаходження м. Київ, вул. Іллінська,8) про відшкодування шкоди відмовити у повному обсязі.

Судові витрати з розгляду даної справи покласти на позивача ОСОБА_1.

Повний текст судового рішення складений 03 липня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Кушнірчук Р.О.