22-ц/775/201/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03 квітня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 222/1512/17

Номер провадження 22-ц/775/201/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря : Сидельнікової А.В.

учасники справи :

заявник ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

заінтересована особа-

Нікольська селищна рада

Нікольського району Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2018 року у складі головуючого судді Вайновської О.Є. із складенням повного тексту рішення 31 січня 2018 року, по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Нікольська селищна рада Нікольського району Донецької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим,що 26 червня 2015 року померла його дружина ОСОБА_3, з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 1951 року. Після смерті дружини відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку 163 по вулиці Свободи в селищі Нікольське Нікольського району Донецької області. Однак у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що фактично прийняв спадщину, бо постійно проживав з дружиною на час її смерті у вищевказаному будинку. Для реалізації спадкових прав просив встановити факт постійного проживання за вказаною адресою разом із спадкодавцем ОСОБА_3, померлою 26 червня 2015 року.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Нікольська селищна рада Нікольського району Донецької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1адвокат ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі. В обґрунтування доводів, скаржник зазначає про порушенням судом норм процесуального права, оскільки заявником були надані всі докази на підтвердження встановлюємого факту, надані акти, посвідчені депутатами, які свідчили про те, що заявник постійно мешкав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом не надано належної оцінки поясненням допитаних свідків. Посилаючись в рішенні на норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд вийшов за межі ст.319 ЦПК України .

У судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,представник заінтересованої особи Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області не з*явилися ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом отримання 14 березня 2018 року телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм № 1 за №№ 436, 437 та судових повісток , про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69-71,76,77). Від представника заявника ОСОБА_2 надійшло клопотання про підтримання доводів апеляційної скарги та про можливість розгляду справи без участі заявника та представника (а.с.78).

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв*язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів ,що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічні положення містилися в ст. 234 ЦПК України , в ч.2 ст. 256 ЦПК України, в редакції на час звернення ОСОБА_1 із заявою .

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 р. № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 1951 року.

ОСОБА_3 померла 26 червня 2015 року.

Згідно свідоцтва про право приватної власності № 2366 від 14 лютого 1994 року, ОСОБА_3 належало домоволодіння 163 по вул. Свободи в смт. Нікольське Нікольського району Донецької області , в якому на час смерті вона була зареєстрована одна .

Заявник ОСОБА_1 з 06 квітня 1970 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 »а» квартира 31.

Звертаючи до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник зазначав , що встановлення юридичного факту йому необхідно для прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3

На підтвердження зазначеного, заявником надано до суду першої інстанції акти від 09 жовтня 2015 та 11 квітня 2016 року, складені депутатом Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області, про те ,що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 »а» -31, але фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, тривалий час, та довідки Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області від 09 жовтня 2015 року та 22 серпня 2017 року про те, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації в смт. Нікольське, вулиця Свободи, 163 не менш як з 01 жовтня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявника ,суд першої інстанції оцінив, відповідно ст.89 ЦПК України , та вмотивував відхилення наданих актів ,довідок , відхилення пояснень допитаних свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на те,що вказані докази не можуть бути належним доказом постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини при наявності в паспорті заявника відмітки про реєстрацію його постійного місця проживання, та заявником не надано належних доказів, обумовлених ч.3 ст. 1268 ЦК України, у вставленні факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини 26 червня 2015 року .

З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції .

Главою 86 ЦК України,а також спеціальним законодавством ,зокрема ,Законом України «Про нотаріат»,підзаконними нормативними актами,визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину,що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким,що прийняв спадщину,якщо протягом строку,встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції чинній на час ухвалення рішення, також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути : довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що заявник доводячи обставини, на які посилався при подачі заяви , обмежився лише актами,довідками та поясненнями свідків, однак інших доказів, які мали підтвердити той факт, що заявник з померлою проживали однією сім*єю, мали спільний побут, взаємні права та обов*язки до часу відкриття спадщини, суду надано не було.

Показання допитаних свідків, акти та довідки , без наявності інших об*єктивних даних щодо обставин проживання заявника на момент смерті дружини, не дають підстав достовірного встановлення цього факту. Доводи скаржника у вказаній частині не є слушними.

Доводи апеляційної скарги в частині не врахування судом першої інстанції показів свідків при оцінці доказів є безпідставним, оскільки суд здійснив допит свідків з дотриманням вимог та положень ЦПК України, регламентуючих дану процесуальну дію, оцінив їх свідчення з точки зору достовірності та взаємозв*язку з іншими доказами у справі.

Згідно Конституції України та Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов*язані постійно проживати в місці своєї реєстрації,отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.

Посилання суду першої інстанції на норми Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не вплинули на правильність висновків суду та не свідчать про вихід суду за межі заявлених вимог. Вирішальним у даному спорі є доведення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для вчинення надалі передбачених законом дій для прийняття спадщини в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Проте ,заявник не довів своїх вимог , що є його обов*язком відповідно до засад змагальності цивільного судочинства за ст. 12 ЦПК України.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 29 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, з обчисленням строку з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст постанови складений 06 квітня 2018 року.

Судді: