Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2114/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1

на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Зуй Т.С.

від 25 грудня 2014 року

по справі №381/6073/14-ц Фастівського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_2, як дитина, яка продовжує навчання, звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення суду від 04.12.2013 відповідач сплачував йому аліменти на час навчання до 30.06.2014.

Посилаючись на те, що він продовжив навчання у Державному навчальному закладі «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» на термін з 01.09.2014 по 30.06.2016, а власних доходів не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги від відповідача, просив стягнути аліменти на час його навчання у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до 30.06.2016 (закінчення навчання).

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у зв'язку з навчанням в розмірі ? частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 09.12.2014 до закінчення навчання, тобто до 30.06.2016. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він не був повідомлений про розгляд справи та не отримував копії ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами, внаслідок чого був позбавлений можливості подати до суду свої заперечення щодо позову та докази, які мають істотне значення при вирішенні справи.

Суд першої інстанції помилково зазначив в рішенні суду про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи та в порушення норм цивільного процесуального закону ухвалив заочне рішення в першому судовому засіданні.

Зазначав, що з огляду на неналежне повідомлення його про розгляд справи він не зміг надати до суду першої інстанції доказів того, що на його утриманні перебуває донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якій згідно рішення суду від 17.11.2010 він сплачує аліменти у розмірі ? від усіх доходів.

Судом не залучено до участі у даній справі в якості третьої особи матір неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4.

Судом неправильно застосовано положення ст. 182 СК України та не досліджено обставин стану здоров'я і матеріального становища платника аліментів та отримувача аліментів; наявність у платника аліментів інших утриманців, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Судом не встановлено обставини чи може платник аліментів надавати матеріальну допомогу у заявленому до стягнення розмірі, а також не враховано, що сукупний розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_2 та на утримання доньки ОСОБА_3 становить 50% від всіх доходів платника аліментів.

Крім цього, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що виконавчий лист на виконання рішення судом видано позивачу за відсутності відомостей поштового відділення про вручення копії рішення суду відповідачу чи причин його невручення.

За вказаних обставин просив скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Вказував, що відповідач на обґрунтування своїх доводів не зазначив належних доказів, які б могли вплинути на зміст ухваленого рішення, зокрема не надав доказів того, що він за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

За наведених обставин, просив залишити без змін заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.12.2014, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги та приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України (тут і далі в редакції на час ухвалення рішення) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду першої інстанції від 11 грудня 2014 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25.12.2014, в якому ухвалено оскаржуване відповідачем заочне рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що судом надсилалася судова повістка відповідачу про виклик до суду.

Матеріали справи не містять доказів, що на час ухвалення заочного рішення - 25.12.2014 у суду були відомості про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи судова повістка про виклик ОСОБА_1 до суду на 25.12.2014 повернулася на адресу суду після ухвалення заочного рішення 17.01.2015 без вручення відповідачу з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 19).

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства та обставини справи до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 25 грудня 2014 року; суд розгляд справи не відклав, причини неявки відповідача в судове засідання не з'ясував, чим порушив конституційне право останньогго на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який досяг повноліття.

04 грудня 2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2, який продовжує навчання, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.11.2013 до припинення навчання, тобто до 30.06.2014.

Вказане рішення набрало законної сили 16.12.2013.

На виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2013 Фастівським міськрайонним судом Київської області 17.12.2013 видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Державного навчального закладу «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» (далі - ДНЗ «Київське регіональне вище професійне училище будівництва») №488 від 04.12.2014, ОСОБА_2 продовжує навчання у ДНЗ «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» на ІІІ ступені (технікум) для здобуття освітнього рівня молодший спеціаліст, денної форми навчання у групі МС І з 01.09.2014 по 30.06.2016 за спеціальністю «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» (а.с. 7).

Оскільки повнолітня дитина продовжує навчання, вона потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на проїзд до місця навчання, витрати на придбання підручників, одягу та харчування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання: потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Доводи відповідача, що він не працює не є обставиною, яка доводить неможливість надання матеріальної допомоги, оскільки утримання дитини, яка продовжує навчання, є обов'язком. Відповідач не надав суду доказів, що він є непрацездатним, а тому не має можливості надавати таку допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, що продовжує навчання, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

За змістом статей 199, 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області 10.02.2009 здійснено відповідний актовий запис №32. Батьком дитини записаний ОСОБА_1 (а.с. 35).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від усіх видів доходу та заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 08.10.2010 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33).

Наведені обставини свідчать про те, що на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення вже існувало рішення суду, яким з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Матеріали справи не містять доказів щодо розміру заробітку (доходу) відповідача - платника аліментів.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказував на те, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_2, оскільки офіційно не працює та має мінливий дохід.

Поряд з цим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу для повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Так, за приписами статті 51 Конституції України та статті 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей.

Беручи до уваги те, що у відповідача - платника аліментів на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, якій ОСОБА_1 сплачує аліменти, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, необхідно встановити у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 09 грудня 2014 року до закінчення навчання - 30 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з цим, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 09 грудня 2014 року до закінчення навчання - 30 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай