Постанова

іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 266/3093/16-ц

провадження № 61-2668св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2017 року в складі судді Пантелєєва Д. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Баркова В. М., Мироненко І. П., Биліни Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про захист прав споживачів.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 10 червня 2011 року він уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 012-04511-100611 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки з кредитним лімітом у 10 тис. грн, за умовами якого щомісячно повертав наданий кредит платежами від 700 грн до 1 500 грн.

18 липня 2014 року при сплаті чергового платежу в розмірі 2 тис. грн, оператор банку повідомив йому, що при сплаті ним суми залишку в розмірі 4 418 грн з нього буде списана (анульована) частина кредиту, що залишилася, в розмірі 3 354 грн 33 коп. Вказана умова була узгоджена з центральним офісом банку в місті Києві, пропозиція була дійсна для всіх позичальників ПАТ «Дельта Банк» у місті Маріуполі і розміщалася на дошці оголошень у відділеннях банку. 25 липня 2014 року він сплатив одним платежем суму боргу в розмірі 4 418 грн. В той же день йому було вручено повідомлення за підписом голови ради директорів ПАТ «Дельта Банк» про анулювання (погашення) частини боргу за договором № 012-04511-100611 в сумі 3 354 грн 33 коп.

Однак, 20 липня 2016 року він отримав смс-повідомлення ПАТ «Дельта Банк» із зазначенням суми боргу. При особистому відвідуванні відділення банку він дізнався про неврахування рішення щодо анулювання частини боргу та наявність у нього заборгованості в розмірі 3 761 грн (зі штрафними платежами за несвоєчасну сплату боргу від суми 3 354 грн 33 коп.).

Враховуючи викладене, просив визнати дії ПАТ «Дельта Банк» в частині вимоги з нього суми заборгованості зі штрафними санкціями за договором неправомірними та визнати законним з обов'язковим виконанням рішення банку від 25 липня 2014 року про анулювання заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2017 року до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено Національний банк України (далі - НБУ).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії ПАТ «Дельта Банк» в частині вимоги з ОСОБА_1 суми заборгованості із штрафними санкціями за кредитним договором від 10 червня 2011 року № 012-04511-100611 неправомірними, визнано законним, з обов'язковим виконанням рішення від 25 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» про анулювання залишку заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2011 року № 012-04511-100611 на суму 3 354 грн 33 коп. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено поважних причин несвоєчасного оброблення свого рішення щодо прощення боргу позивача, оскільки повідомлення про анулювання боргу позивач отримав 25 липня 2014 року, а банк було визнано неплатоспроможним лише 02 березня 2015 року, тимчасова адміністрація була введена у банку тільки 05 жовтня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з висновками та мотивами ухваленого рішення та зазначив, що правочин, спрямований на припинення зобов'язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим в момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. Такий лист позивач отримав від банку 25 липня 2014 року і у зв'язку з цим саме з указаної дати припинилися зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором, а відтак вимога банку про повернення прощеного боргу зі штрафними санкціями є незаконною.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що для обліку операцій та відображення їх у бухгалтерському обліку на підставі прийнятого рішення про анулювання боргу банку необхідно було здійснити внутрішньобанківські операції, але через великі обсяги заявок операція по списанню заборгованості позивача не була здійснена вчасно та не відображена у балансі банку. Довідками банку про заборгованість як станом на 07 жовтня 2016 року, так і станом на 02 лютого 2017 року підтверджується заборгованість позивача за кредитним договором в одній і тій самій сумі - 3 760 грн 83 коп. за тілом кредиту. Неможливим є припинення зобов'язання прощенням боргу, якщо проти кредитора порушена справа про банкрутство та є внесенні до реєстру кредитори, а також, якщо кредитор зобов'язався передати майно, яке він має отримати від боржника, третій особі. На підставі постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02 жовтня 2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». З дня початку процедури ліквідації банку прощення боргу забороняється. Ухвалені у справі судові рішення суперечать діючому законодавству та створюють перешкоди належній діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і виконанню покладених державою на нього завдань, порушують права вкладників та інших кредиторів банку.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 10 червня 2011 року між ОСОБА_1 (клієнтом) та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 012-04511-100611 на відкриття поточного рахунка з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» надав у користування клієнту платіжну картку та встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 тис. грн, а клієнт зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитною лінією у строки та на умовах, що встановлені договором.

Згідно з квитанцією від 25 липня 2014 року № 37924242 ОСОБА_1 сплачено 4 418 грн на погашення кредитної заборгованості.

Повідомленням про анулювання (прощення) частини боргу від 25 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» повідомив ОСОБА_1 про прийняте банком рішення, щодо анулювання (прощення) частини заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 червня 2011 року № 012-04511-100611 у сумі 3 354 грн 33 коп.

Однак, згідно з виданою ПАТ «Дельта Банк» 02 лютого 2017 року довідкою станом на цей день заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 червня 2011 року № 012-04511-100611 становить 3 760, 83 грн за тілом кредиту.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК Україниукладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 604 ЦК Українипередбачено, що зобов'язання може бути припинено за домовленістю сторін.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.

Встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 розпочато з 03 березня 2015 року процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В. В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації Пат «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року. Призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), зокрема статтями 37, 38, 47-51 цього Закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В. В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Пунктом 4 частини п'ятої статті 36 Закону № 4452-VIпередбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилався на вищезгадане повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу від 25 липня 2014 року, згідно з яким на підставі рішення Ради Директорів АТ «Дельта Банк» від 07 травня 2014 року № 30 та відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України АТ «Дельта Банк» повідомив його про прийняте банком рішення щодо анулювання (прощення) частини його заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2011 року № 012-04511-100611 у сумі 3 354,33 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ПАТ «Дельта Банк» зазначав про те, що банк дійсно планував прощення боргу позичальнику, але через скрутне фінансове становище з 03 березня 2015 року в банку було введено тимчасову адміністрацію. При цьому з моменту віднесення банку до категорії проблемних і до моменту введення тимчасової адміністрації клієнт ОСОБА_1 не був оброблений через великі обсяги заявок на списання.

Ураховуючи наведене, обґрунтованим є висновок судів про те, що правочин, спрямований на припинення зобов'язання прощенням боргу, слід вважати вчиненим у момент отримання боржником письмової заяви кредитора боржникові про прощення боргу або в момент підписання договору про прощення боргу. Вимога банку щодо повернення прощеного боргу зі штрафними санкціями є незаконною, оскільки з 25 липня 2014 року припинилися зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором, що відповідає положенням частини першої статті 598 ЦК України.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про порушення судами пункту 4 частини п'ятої статті 36 та пункту 8 частини другої статті 46 Закону № 4452-VI є безпідставними, оскільки тимчасова адміністрація в банку була запроваджена з 03 березня 2015 року, а процедура банкрутства ПАТ «Дельта Банк» почалася 02 жовтня 2015 року, тобто через значний проміжок часу з моменту прощення боргу.

Доводи щодо неврахування факту порушення прав третіх осіб на майно банку внаслідок прощення позивачу боргу за кредитом, також не заслуговують на увагу, оскільки справу про банкрутство банку порушено після 25 липня 2014 року (дня прощення боргу), а доказів існування обов'язку банку передати майно, яке він має отримати від боржника, третій особі, відповідачем суду не надано.

Несвоєчасне списання банком заборгованості позивача через великий обсяг роботи не може бути підставою для скасування домовленості сторін про припинення зобов'язання.

Наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічним доводам апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну правову оцінку. Ці доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний О. В. Ступак