Справа № 190/1015/17
Провадження №2/190/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м. Пятихатки

Пятихатський районний суд

Дніпропетровської області

в складі головуючого-судді Митошоп В.М.

за участі секретаря Пронської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з 20.10.1984 р. по 06.02.1987 р. проходив військову службу. Під час виконання свого військового обов'язку на території Афганістану отримав осколкове поранення в область правого колінного суглобу. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії йому було первинно встановлена 3 група інвалідності з 20.12.2007 р., причина якої є поранення отримане при виконанні військової служби при виконанні інтернаціонального обовязку. У 2015 році група інвалідності була підтверджена та залишена без змін. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. В звязку з інвалідністю відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров'я. Його звичні життєві зв'язки порушені, адже, відтепер він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Негативні наслідки травми (контузії) та пов'язаних з ним захворювань він буде відчувати усе своє подальше життя. Він постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, вимушений займатися реабілітацією, тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям, як наслідок, рівень взаєморозуміння між членами його сімї значно знизився. У зв'язку зі зниженням його працездатності та встановленням обмежень щодо умов і характеру праці, він не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Через свою інвалідність вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Спричинену йому моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань та страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною його дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати лише суто умовний вираз. Отже, він є колишнім військовослужбовцем, рядовим у відставці, який отримав 3 групу інвалідності, причиною якої є поранення (контузія), пов'язані і виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Оскільки він отримав ушкодження здоров'я при виконанні своїх військових обов'язків на території, де велися бойові дії, тобто внаслідок джерела підвищеної небезпеки, відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від вини органу державної влади. Сам факт виникнення у нього захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби, з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи безстроково, із протипоказаннями щодо умов і характеру праці, свідчить про те, що він в силу ч.1 та п.1 ч. 2 ст.23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він пізнав.

Просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь 100000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в позові прохає відмовити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.10.1984 р. по 06.02.1987 р. проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР(а.с.10,11), є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни (а.с.9).

Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії № 568416, позивачу з 20.12.2007 року була встановлена ІІІ група інвалідності, причиною інвалідності є травма, отримана при виконанні обовязків військової служби (а.с.14).

03.03.2016 року, згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 532, позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, причиною інвалідності є також травма, отримана при виконанні обовязків військової служби (а.с.15).

За вимогами ч. 3ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації,так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. Сам факт отримання поранення під час проходження військової служби не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень осіб, відповідальність за які несе держава Україна в особі Міністерства оборони України.

Крім того, за положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обоязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Саме цими законами визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Пятихатський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя