АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/341/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Рожук О.О.

та участю сторін - ОСОБА_1; представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12889/16-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2018 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 01 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про виділення частки житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою, апеляційний суд, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом посилаючись на те, що після смерті бабусі вона успадкувала 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 про що їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідачі успадкували після смерті інших двох попередніх співвласників (сестер її бабусі) теж по 1/3 спірного будинковолодіння.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про виділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, просила суд виділити в натурі 1/3 частину житлового будинку та господарські споруди, що відповідають розміру 1/3 частки у спільному майні, визнавши за нею право власності, а також встановити порядок використання і розпорядження земельною ділянкою у розмірі 0,1100 га, врахувавши ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику в результаті його поділу в натурі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_1 за рахунок її 1/3 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 приміщення кухні 3-1 площею 6,5 кв.м., житлової кімнати №3-2 площею 9-5 кв.м., житлової кімнати 3-3 площею 16,5 кв.м., паливної 2-2 площею 5 кв.м., сходи, 1/3 огорожі.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Решту будинковолодіння: коридор 2-1 площею 3,2 кв.м., кухня 2-3 площею 8 кв.м., житлова кімната 2-4 площею 10,6 кв.м., житлова кімната 2-5 площею 17,3 кв.м., гараж Д, сарай Г, підвал, 2/3 огорожі, кухня 1-1 площею 7,6 кв.м., житлова кімната 1-2 площею 12,5 кв.м., житлова кімната 1-3 площею 16,7 кв.м., сходи залишено в спільній частковій власності ОСОБА_5, ОСОБА_4 із розмірами часток по 1/2 в кожного.

При розподілі домоволодіння ОСОБА_1 замурувати дверний проріз між приміщеннями 2-1 і 2-2 та влаштувати дверний проріз у стіні між приміщеннями 2-2 і 3-2 відповідно до висновків .

Для виконання переобладнання ОСОБА_5, ОСОБА_4 забезпечити ОСОБА_1 доступ до приміщення 2-2.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 з кожного по 25 628 грн. 50 коп. компенсації зменшення її частки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 з кожного по 966 грн. 05 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначає, що він не може бути відповідачем у справі, оскільки власником 1/3 частини спірного будинковолодіння є його батько - ОСОБА_2

ОСОБА_2, який не брав участі у справі, але вважає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2018 року порушено його права, також оскражив судове рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Однак суд вирішив питання про розподіл вказаного житлового будинку без залучення його до участі у справі, чим грубо порушив його права як співвласника спірного майна.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційні скарги, в якому зазначила, що їй достовірно не було відомо хто саме є власником 1/3 частини житлового будинку НОМЕР_1 із надвірними будівлями та спорудами по даному будинковолодінні ОСОБА_4 чи його батько ОСОБА_2, та не зважаючи на це, вважає, що судом першої інстанції правильно визначено та виділено належну їй частку у спільній частковій власності.

У судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній, зазначивши, що він не погоджувався із висновком експертизи щодо поділу будинковолодіння, так як приміщення паливної 2-2 пл.5 кв. м належить його батькові ОСОБА_2, який прийняв спадщину після смерті батьків і є належним відповідачем по справі. Також не згідний оплачувати компенсацію позивачці за частку при поділі, оскільки такий поділ не відповідає фактичному користуванню і буде створювати незручності іншим співвласникам будинку.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній. Крім того, пояснив, що судом не враховано, що його довіритель є власником 1/3 частини спірного будинковолодіння, але не був залучений до справи в якості відповідача.

Позивач ОСОБА_1 апеляційні скарги не визнала, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, пояснивши, що їй не було відомо хто є дійсно власником інших часток, а тому просила скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, де вона проведе заміну відповідачів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, клдегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 1 ст.2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Зі змісту положень ст.48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Таким чином, відповідачами у спорах про поділ майна, що перебуває у спільній власності є усі учасники спільної власності, тобто усі співвласники майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами НОМЕР_1 по вул. Тісній в місті Тернополі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 12.10.2005 року (а.с. 7).

З інформації із державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами НОМЕР_1 по вул. Тісній в місті Тернополі на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 17.04.2015 року (а.с.187-188).

Після смерті своєї бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис про смерть №1772, ОСОБА_5 прийняв спадщину, а саме 1/3 частину будинковолодіння, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном та на момент смерті проживав із спадкодавцем у спірному будинковолодінні. В даному будинку зареєстрований та проживає тривалий період. Однак свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не оформив.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Враховуючи наведене, безпосередніми учасникам спірних відносин і такими особами про чиї права та обов'язки може бути прийнято судове рішення у справі є співвласники спірного майна, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Проте, апелянт ОСОБА_2, участі у розгляді справи не брав, чого не заперечує сама позивачка.

В той же час, права та інтереси відповідача у справі ОСОБА_4 рішенням суду жодним чином не порушуються і він не повинен відповідати за заявленими вимогами, тобто є неналежним відповідачем у справі.

У відповідності до ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Клопотання про заміну неналежного відповідача позивачем у відповідності до вимог ст. 51 ч. 2 ЦПКУ в суді першої інстанції не заявлялось.

При вирішенні спору, суд першої інстанції, в порушення вимог законодавства, не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, не з'ясував суб'єктний склад правовідносин, не роз'яснив належним чином позивачеві його права, зокрема, щодо можливості заміни неналежного відповідача, та не вирішив цього питання у порядку, передбаченому ст.51 ЦПК України, не попередив позивача про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не сприяв здійсненню прав учасників процесу.

Заміна неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, у зв'язку з цим, в апеляційній інстанції не вирішується питання про залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою судом першої інстанції відносно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Згідно п.1 і п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач не пред'явила позов до належного відповідача, а ухвалене рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки та те, що вирішити спір без участі усіх співвласників майна неможливо, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_1, що не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися до суду із аналогічними позовними вимогами до належного відповідача.

Судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2018 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про виділення частки житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк