Номер провадження: 22-ц/785/11/18
Номер справи місцевого суду: 520/890/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», про стягнення грошових коштів, сплачених як страхове відшкодування в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року позов ПАТ «СК «Українська страхова група» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», про стягнення грошових коштів, сплачених як страхове відшкодування в порядку регресу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 26 січня 2013 року на вул. Радісна в м.Одесі сталося ДТП зіткнулись автомобілі НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 і марки «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та зіткнулись автомобіль марки «Хюндай» д.н.з. Е400 КО 197 під керуванням водія ОСОБА_4 і автомобіль НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Київського райсуду м.Одеси, ухваленою 05.03.2013 року по справі за №520/1504/13-п водій ОСОБА_4 визнаний винним в порушенні п.12.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан», що стояв.

Постановою Київського райсуду м.Одеси, ухваленою 05.03.2013 року по справі за №520/1505/13-п водій ОСОБА_3 визнаний винним в порушенні п.12.3 Правил дорожнього руху при появі перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд». Автомобілі при зіткненні отримали механічні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №28-0199-2700-AVIS від 27.12.2011 р. року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_6» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/1951552 від 18.12.2012 р. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не застрахована.

Розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Форд», склав 3774,5 грн. На виконання умов договору добровільного страхування транспортного засобу №28-0199-2700-AVIS, який було укладено 27.12.2011 р. року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» і - власником автомобіля «Форд», ПрАТ «СК «Українська страхова група» 04.04.2013 року виплатило власнику пошкодженого автомобіля «Форд» страхове відшкодування у розмірі 2174,5 грн.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги до ОСОБА_3, який був залучений судом в якості відповідача позивач не заявляв, а належних доказів щодо вини водія ОСОБА_4 судом не отримано, тому позовні вимоги ПрАТ «СК «Українська страхова група» слід залишити без задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

За нормами ст. 37 ЦПК України (чинної на момент постановлення оскаржуваного рішення) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Отже, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе в порядку ст. 37 ЦПК України шляхом залучення правонаступника, а не заміни відповідача, однак лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Аналогічні положення містять статті 51, 55 ЦПК України (у чинній редакції).

З матеріалів справи вбачається, що позов ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» пред'явлено до суду у січні 2016 року до ОСОБА_4 та до ОСОБА_2, який помер ще до скоєння ДТП 16.05.2012 року, тоді як факт ДТП мав місце 26.01.2013 року .

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач визнає факт предявлення ним позову до відповідача ОСОБА_2, який помер , та при цьому вважає, що у даному випадку суд першої інстанції зобовязаний був вирішувати спір саме до заміненого відповідача, зазначаючи, що саме він мав би відповідати за порушення прав та законних майнових інтересів позивача.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, самеОСОБА_3 визнаний в установленому законом порядку винним в порушенні правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобілів «Форд» і «Ніссан», однак жодних вимог позивачем до нього не заявлено.

Проте, позивач не позбавлений процесуальної можливості предявити позов до відповідача ОСОБА_3, обґрунтувавши правові підстави такого позову на захист порушеного права.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно відповідача ОСОБА_4, то слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Крім того, пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Доводи ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» у апеляційній скарзі про залишення судом без уваги того, що в даному випадку мало місце одна дорожньо транспортна пригода, проте винуватці було два, що і потягло за собою складення двох різних протоколів про адміністративне правопорушення та вина встановлена саме щодо двох відповідачів, колегією суддів також не приймається до уваги, оскільки фактично вони зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», про стягнення грошових коштів, сплачених як страхове відшкодування в порядку регресу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Н.А. Кононенко

ОСОБА_7

Повний текст судового рішення складено 13.06.2018р.