Провадження №2/592/4927/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.

за участю секретаря Клюшник В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 (Сумська область, Сумський район, с. Стецьківка, вул. Садова 75) до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (м. Суми вул. Горького, 58) про стягнення морально шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного Акціонерного Товариства «Сумське Машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював в ПАТ «Сумське МНВО» з 12.08.2002 року по 03.01.2017 року його було звільнено за власним бажанням. Позивач працював за професією формувальника ручного формування. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання 14.03.2017 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання:

ХОЗЛ пилової етіології ІІ ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст., Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне.

Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації ІІ ст. в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок зі стійкими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і ангіоспазмами пальців в поєднанні з міофіброзом, деформуючий остеоартроз ліктьових та променево-зап'ясткових суглобів з больовим синдромом і порушеннями функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від тривалого впливу вібрації та фізичного перенапруження на виробництві).

Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. Захворювання професійне від тривалого впливу шуму. (Основний діагноз)

ІХС, дифузний кардіосклероз. СН 0. Поширений остеохондроз хребта, з переважним ураженням шийного відділу, унковертебральний артроз, грижі СХД С3-С4, С4-С5, С6-С7; спондилоартроз, фегенеративний стеноз, ретролістез сегмента С3, цервікоалгія. Остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз попереково-крижового відділу, спондилолістез сегменту L3, двостороння вертеброгенна люмбоішіалгія з м'язово-тонічним і алгічним синдромами, з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок. Хронічний фаригніт в стадії нестійкої ремісії. (Супутній діагноз).

У п. 16 акту від 12.07.2017 року зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці.

Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 21.03.2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 60 % первинно та встановлено ІІІ групу інвалідності.

Позивач вважає, що діями відповідачів по незабезпеченню безпечних умов праці йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 60000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, пов»яз ану з втратою професійної працездатності 60000 грн.

Представник позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просив розглядати позов без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача ПАТ «Сумське МНВО» в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмовий відзив, відповідно до якого просить справу розглядати у його відсутнійсть та просить в позові відмовити.

Відповідно до частини 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що працював в ПАТ «Сумське МНВО» з 12.08.2002 року по 03.01.2017 року його було звільнено за власним бажанням. Позивач працював за професією формувальника ручного формування. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання 14.03.2017 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання:

ХОЗЛ пилової етіології ІІ ст. в фазі нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст., Легенева недостатність ІІ ст. Захворювання професійне.

Вібраційна хвороба від впливу локальної вібрації ІІ ст. в формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок зі стійкими вегетативно-трофічними порушеннями на кистях і ангіоспазмами пальців в поєднанні з міофіброзом, деформуючий остеоартроз ліктьових та променево-зап'ясткових суглобів з больовим синдромом і порушеннями функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне (від тривалого впливу вібрації та фізичного перенапруження на виробництві).

Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. Захворювання професійне від тривалого впливу шуму. (Основний діагноз)

ІХС, дифузний кардіосклероз. СН 0. Поширений остеохондроз хребта, з переважним ураженням шийного відділу, унковертебральний артроз, грижі СХД С3-С4, С4-С5, С6-С7; спондилоартроз, фегенеративний стеноз, ретролістез сегмента С3, цервікоалгія. Остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз попереково-крижового відділу, спондилолістез сегменту L3, двостороння вертеброгенна люмбоішіалгія з м'язово-тонічним і алгічним синдромами, з порушенням функції хребта і нижніх кінцівок. Хронічний фаригніт в стадії нестійкої ремісії. (Супутній діагноз).

У п. 16 акту від 12.07.2017 року зазначено, професійне захворювання виникло через недосконалість виробничих технологій, неефективність використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці.

Відповідно до довідки виданої Спеціалізованою МСЕК м. Суми від 04.07.2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % (акт від 12.07.2017 року - 40% та квт від 21.07.2015 року - 25%) та встановлено ІІІ групу інвалідності, безтерміново.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 даної статті.

Відповідно до ст.. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до вимог ст.ст.1, 3 ч. 4 ст.43, ч. 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків.

Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. (п.п. «е» п.1 ч. 1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»).

При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної комісії (далі - МСЕК).

Згідно зі ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) - Основами передбачено відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. (ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»).

Відповідно до Закону України від 23.02.2007 р. № 717 - V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені норми, що передбачають відшкодування Фондом моральної шкоди.

Виходячи з абзацу 9 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08.10.2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Судом встановлено, що ушкодження здоров'я позивача під час виконання трудових обов'язків спричинило йому моральні та фізичні страждання, а саме: відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми. Таким чином, на протязі тривалого часу позивач переніс та терпів наслідки отриманої травми.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.

Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов»язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв»язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26цс12, і в силу ст.ст. 214, 360-7 ЦПК Україну, яка має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про втрату працездатності, виписки із історії хвороби, з яких вбачається неодноразові звернення до лікувальних закладів.

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237 КЗпП України, роз»ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на її відшкодування та визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, а також той факт, що до отримання травми на виробництві він був здоровою людиною, а після цього знизилась професійна працездатність у зв»язку з нещасним випадком на виробництві , відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми, а тому суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: тяжкість тілесних ушкоджень, ступінь втрати працездатності 20%, характер, інтенсивність і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, зокрема що у звязку з травмою вже ніколи не буде здоровим чоловіком, після отриманої травми змушений був прикладати значні зусилля для продовження активного громадського життя, проте основною причиною нещасного випадку є дії позивача, який допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 18000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та продовжує переживати по теперешній час як особа, яка постраждала у молодому віці.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 704.80 грн.

Керуючись ст.ст. 116,117 Кодексу законів про працю України, ст.ст.1167,1168 ЦК України, ст.ст. 76-80,141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (Сумська область, Сумський район, с. Стецьківка, вул. Садова 75) до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (м. Суми вул. Горького, 58) про стягнення морально шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Сумське Машинобудівне науково-виробниче об'єднання на користь ОСОБА_1 (Сумська область, Сумський район, с. Стецьківка, вул. Садова 75, інд код НОМЕР_1) у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві у розмірі 18 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Сумське Машинобудівне науково-виробниче об'єднання судовий збір розміром 704,80 грн. на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у розгляді справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.Ю. Корольова