Справа № 594/194/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Борщеві, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в особі представника адвоката ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, в особі представника адвоката ОСОБА_2, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Борщівського районного суду від 25 жовтня 2017 року з нього в користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 22.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Поряд з тим зазначив, що на даний час не є власником будь-якого майна, не має постійного місця проживання і не працевлаштований. В основному перебуває у м.Києві, де постійно шукає роботу. Тимчасові заробітки дають лише можливість оплатити проживання у знайомих, похарчуватися та оплатити проїзд, в тому числі в с.Сапогів, щоб побачити сина, а тому розмір аліментів присуджений за рішенням суду є для нього непосильним.

Також зазначив, що з рішення суду вбачається, що за представленими відповідачем медичними документами, їхній син перебував на стаціонарному лікуванні в обласних медичних закладах і суд взяв до уваги те, що син часто хворіє. Проте, як і пояснення відповідача так і медичні документи свідчать про стан здоров»я дитини і проведене лікування ще в 2015 та 2016 роках, тобто фактично за його участі як чоловіка та батька, та за рахунок їх спільних коштів. Будь - яких доказів про те, що відповідач на сьогодні несе витрати на лікування сина, відповідачем не було надано суду, також відповідач не зверталася до нього про необхідність надати їй кошти на лікування сина.

А тому, просив змінити розмір аліментів, такі зменшити з 2000 грн. до 1000 грн., та стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 березня 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

У визначений судом строк відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що позов не визнає, при цьому вказала, що ОСОБА_1 не було подано жодних доказів, які б підтверджували зміну (погіршення) його матеріального стану на даний час порівняно з часом винесення рішення - 25.10.2017 року, зміни його сімейного стану на сьогоднішній день, у нього як не було, так і немає інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, його здоров»я не погіршилось, він може працювати і утримувати свого сина.

Позивачем подано документи, які підтверджують що він не займався підприємницькою діяльністю, не зареєстрований як безробітний, що доводить що він не потребує допомоги в пошуку роботи, а факт не реєстрації в Центрі зайнятості свідчить про те, що він має постійну роботу і одержує дохід, тому у нього не має необхідності реєструватись у даному центрі для отримання хоча б допомоги по безробіттю. Зазначені позивачем обставини не вказують на погіршення матеріального стану позивача.

Крім того зазначила, що після розірвання шлюбу позивач перестав проживати у будинку її батьків і виїхав на роботу до м.Києва де і проживає на сьогоднішній день. Підробляє на сезонних робота на півдні України. Таку інформацію він надав синові по телефону.

Поряд з цим зазначила, що дійсно вона разом із сином ОСОБА_5 та сином від попереднього шлюбу Євгеном і надалі проживає в будинку своїх батьків, разом із ними, та тіткою, допомагає батькам утримувати худобу, свині, птицю, що дозволяє її сім»ї належно харчуватися. Батьки, розуміючи її важкий матеріальний стан, самостійно оплачують за спожиті електроенергію та газ, придбані дрова, однак допомогти їй в утриманні дітей не можуть, оскільки все, що залишається після сплати рахунків, використовується ними для придбання ліків.

На сьогоднішній день не перебуває в зареєстрованому шлюбі і не проживає з іншим чоловіком. Ніде не працює, оскільки син ОСОБА_5 хворіє епілепсією, потребує постійного догляду через те, що будь-яке сезонне ГРВІ супроводжується судомними припадками із втратою свідомості. Дитина знаходиться на обліку у сімейного лікаря і невролога з діагнозом повторні фебрильно-провоковані епінапади на фоні ГРВІ, генералізована крипто генна епілепсія з фебрильно провокованими епіднападами. Син і надалі безперервно щоденно приймає ліки, проходить обстеження для фіксації динаміки захворювання. Дитина перебуває виключно на її утриманні, а з позивачем про розмір та добровільну сплату з ним аліментів, так і не змогла домовитися. Сам же позивач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, станом здоров»я не цікавиться. Постійне вживання дитиною ліків, регулярне обстеження в медичних закладах, витрати на харчування, одяг, оплата за відвідування дитячого садка потребує великих витрат.

Позивачем відповіді на відзив не подано.

За таких обставин, дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що рішенням Борщівського районного суду від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діяла ОСОБА_6, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, вирішено стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 22 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.192 цього ж Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно довідок Сапогівської сільської ради №№160, 161 від 14.02.2018 року, вбачається, що у позивача на території Сапогівської сільської ради будь якого майна не має і у с.Сапогів по вул.Прибережна, 41 Борщівського району, він зареєстрований, однак не проживає. Окрім цього, згідно довідки виданої Борщівським районним центром зайнятості №123 від 09.02.2018 року, слідує, що позивач не зареєстрований як безробітний. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не зареєстрований як підприємець.

Проте доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, отримує регулярний, стабільний дохід суду позивачем не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Не здобуто судом доказів і того, що з моменту постановлення рішення суду про стягнення аліментів матеріальний стан та стан здоров»я позивача значно погіршився.

Позивач у позовній заяві зазначаючи, що він проживає у м.Києві, де підзаробляє на різних роботах, не зазначає та не подає докази, які б наведені ним обставини стверджували.

Що в свою чергу дає суду підстави дійти висновку, що позивач приховує місце проживання, місце роботи, отримуваний дохід та джерела такого.

Такий висновок суд також обґрунтовує і тим, що при зверненні до суду позивач не вказує місце фактичного проживання, відкрито заявляє про те, що подання позову зумовлено його незгодою з рішенням суду щодо стягнення з нього аліментів у сумі 2000 грн. та неможливістю таке оскаржити.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, позивачем не доведено, що у нього з часу винесення судового рішення про стягнення аліментів змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилося здоров»я, в задоволенні прозову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст. 180, 182, 192 СК України, Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання малолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги до Апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Головуюча: