ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/797/18 Справа № 210/1067/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П.,Бондар Я.М.,

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року, яка ухвалена суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 250204,03 грн. за кредитним договором № DN81AR03110119 від 12.09.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 67568,96 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 12 липня 2013 року по 08 лютого 2018 року, у розмірі 182635,07 грн. та стягнути судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», на теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що предмет та підстави позову у справах № 210/1067/18 та № 2-2372/11 різні. Зокрема, 22 листопада 2011 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110119 від 12.09.2007 року,звернуто стягнення на предмет застави, а у березні 2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110119 від 12.09.2007 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволені, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по вказаній справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що є таке рішення, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Відповідно до наведеної норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Відсутність хоча б однієї з наведених складових не дає судді підстави відмовляти у відкритті провадження у справі.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, в якій рішення набрало законної сили.

При цьому, не вважаються тотожними спори, між тими самими сторонами, якщо змінилися предмет або підстава позову. Питання тотожності вирішується не лише за загальними ознаками предмета позову, але й за його конкретним змістом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову по даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110119 від 12.09.2007 року.

В свою чергу, предметом позову у справі № 2-2372/11, в якій судом винесено рішення, було звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110119 від 12.09.2007 року.

Таким чином, матеріальний зміст позовних вимог відрізняється, і висновок суду першої інстанції про тотожність цих позовів є необґрунтованим.

Вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження по справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд, без врахування наведених положень, помилково прийшов до висновку, що рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2011 року ухвалене з приводу встановлення того самого факту і з тих самих підстав.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З наведеного слідує, що відмова позивачу у відкритті провадження у справі, без законних на те підстав, є порушенням його конституційних прав в доступі до правосуддя, та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України., відповідно до ст.379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2018 року скасувати та направити матеріали за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогудля вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: