АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/313/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.07.2017 (ухвалене о 09 год. 43 хв. у залі судових засідань Уманського міськрайонного суду, повний текст складено 31.07.2017) у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Уманська районна державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,:

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася до суду з даним позовом, яким просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, який помер 20.06.2010, мотивуючи про те, що позивач фактично прийняла спадщину, однак факт родинних відносин із спадкодавцем було встановлено лише рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2016 у справі №359/9258/16ц, тому до моменту набрання вказаним рішенням законної сили вона не мала змоги ні отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_6 (оскільки юридично не була його родичем), ні звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вказані обставини стали причиною пропуску строків для прийняття спадщини шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріуса.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.07.2017 позов у справі задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак про права та обовязки якої судом вирішено питання, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вказує на те, що причини пропуску строків для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, наведені позивачем у справі, є неповажними. Позивач на день смерті ОСОБА_6 не проживала з ним, що підтверджується довідкою Оксанинської сільської ради Уманського району від 11.10.2016 №399, отже фактично спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном прийняти не могла. Відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем не є перешкодою для звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Апелянт також зазначає, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2017 за нею визнано право власності на спадкове майно, право на спадкування якого виникло в момент смерті ОСОБА_6, однак суд першої інстанції до розгляду даної справи її не залучив, чим допустив порушення її прав.

У відзиві на вказану апеляційну скаргу ОСОБА_5 просила закрити апеляційне провадження у даній справі, мотивуючи це тим, що на її думку оскарженим нею рішенням суду не було порушено прав, свобод чи інтересів ОСОБА_4, оскільки рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07.12.2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування як спадкоємця пятої черги за законом після смерті ОСОБА_6 було відмовлено в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ( ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустила строки для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин через відсутність підтвердження факту родинних відносин між спадкоємцем та нею.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-СР №303646, виданого Уманським РВ ДРАЦС ГТУ юстиції у Черкаській області, ОСОБА_6 помер 20.06.2010, актовий запис №13.

Згідно довідки №399 від 11.10.2016, виданої Оксанинською сільською радою Уманського району, ОСОБА_6, який помер 20.06.2010, на день смерті проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (44 танкової дивізії), 10. Разом із спадкодавцем на день його смерті проживали: дружина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт від імені ОСОБА_6 Оксанинською сільською радою не посвідчувався.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва, площею 5,2604 гектара, розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2016 встановлено факт, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 20.06.2010, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивача у цій справі).

Однак, зазначене рішення суду скасоване постановою апеляційного суду Київської області від 21.02.2018 року і заяву ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Крім того, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2017, яким право власності на зазначену земельну ділянку, площею 5,2604 гектара, визнано за ОСОБА_4, яка є племінницею спадкодавця, скасовано постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.12.2017 року.

Вказане становить фактичні обставини у даній справі.

Отже, на момент розгляду даної справи по суті спору судом апеляційної інстанції відсутні будь - які належні та допустимі докази по справі, з яких би вбачалося, що позивачка дійсно є спадкоємцем за законом чи заповітом після смерті ОСОБА_6 та, відповідно, має право на звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу, апелянт ОСОБА_4, якій хоч і відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, зокрема, і через порушення нею встановленого законом нотаріального порядку для оформлення спадщини, однак претендує в установленому порядку на визнання її статусу як спадкоємця пятої черги за законом після смерті свого дядька, тому наявність рішення про надання додаткового строку на прийняття спадщини особі, яка взагалі не має права на вказаний позов порушує права потенційного спадкоємця пятої черги за законом. Крім того, на момент винесення судом першої інстанції даного рішення по справі, ОСОБА_4 являлася власником спадкового майна на яке претендувала позивачка, однак залучена до участі у справі, в порушення вимог закону, не була.

Далі, згідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; ч.1 ст.1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; ч.1 ст.1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК України - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При цьому, з довідки Оксанинської сільської ради Уманського району, що міститься в матеріалах даної справи (а.с.37) вбачається, що разом із спадкодавцем ОСОБА_8 на момент його смерті постійно поживала його дружина - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_5

Крім того, з довідки наданої ПП ОСОБА_9 вбачається, що він є орендарем земельної ділянки покійного ОСОБА_6, що проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_7, яка отримувала після його смерті у 2010 році орендну плату до дня своєї смерті у 2015 році.

З пояснень сторін у судовому засідання вбачається, що ОСОБА_7 дійсно проживала з ОСОБА_6 на момент його смерті, померла у 2015 році і після її смерті спадщину прийняла її донька.

Отже, встановивши наявність спору щодо спадкового майна, суд першої інстанції не визначився з колом спадкоємців, чиї права зачіпає виниклий спір, за наявності даних, що свідчать про наявність іншого спадкоємця, який вже прийняв спадщину, та не перевіривши цих обставин, залучив до участі у справі у якості відповідача відповідну сільську раду.

При цьому, апеляційний суд на стадії апеляційного перегляду справи позбавлений можливості на залучення осіб до участі у справі.

Зазначеного суд першої інстанції при вирішення справи не врахував та прийшов до помилкового висновку про те, що в даному випадку, що позивачка ОСОБА_10 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька та також, що вона, як спадкоємець пропустила строки для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини з поважних причин - у звязку із зверненням до суду із окремою заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.07.2017 у даній справі слід скасувати у звязку з порушенням судом норм процесуального права, неправильного неправильне застосування норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у справі за їх безпідставністю.

На підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України у звязку із задоволенням апеляційної скарги до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій. Апеляційний суд враховує, що в суді першої інстанції позивачем сплачено 640,00 грн. судового збору, вказані кошти з інших учасників на її користь не стягувалися, а в суді апеляційної інстанції до сплати апелянтом підлягало 704,00 грн. судового збору (110% від суми, сплаченої у суді першої інстанції - п.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у редакцій, чинній на момент подання апеляційної скарги), отже вказану суму (704,00 грн.) слід стягнути з позивача на користь апелянта.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31.07.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Уманська районна державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 704,00 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.03.2018 року.

Головуючий

Судді