Житомирський апеляційний суд
Справа №278/657/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 2 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/657/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: виконавчий комітет Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом на обґрунтування якого зазначала, що у 1991 році їй та відповідачу, який є її колишнім чоловіком, Денишівським дитячим будинком ім. Горького було надано у користування приміщення колишньої бані, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке вони переобладнали у житло. З 2015 року ОСОБА_2 перестав проживати у спірному будинку та у 2017 році повідомив її, що вона немає жодних прав на будинок, у якому вони проживали більше 20 - ти років, так як, він належить йому на праві власності, яке він оформив шляхом приватизації у 2007 році. У січні 2018 року ОСОБА_1 отримала ухвалу Житомирського районного суду разом із позовною заявою про позбавлення останньої права користування житлом, а саме вищевказаним будинком, вказана справа знаходиться на стадії судового розгляду у суді першої інстанції. Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на житловий будинок відповідача є незаконним та протиправним. Крім того, зауважила, що про проведення відповідачем приватизації їй та їхнім спільним дітям не було відомо, від права на приватизацію житла вона не відмовлялась. У зв'язку із наведеним, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Денишівської сільської ради на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим у зв'язку з тим, що судом було неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушення норм матеріального та процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки листу виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району №202 від 26.02.2018, згідно якого спірний будинок був на балансі та належав на праві власності дитячому будинку ім. Горького с. Дениші, у комунальну власність Денишівській сільській раді будинок не передавався. Судом не надано оцінки діям виконкому, щодо посвідчення права власності на майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване свідоцтво про право власності не є правочином, оскільки не спрямоване на набуття цивільних прав, а є лише документом, на підставі якого здійснювалося оформлення права власності відповідача на спірний житловий будинок, та беручи до уваги те, що рішення виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21.12.2006 не оспорювалося, відомості про його нечинність відсутні, тобто правочин, на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право власності є правомірним, відсутні підстави для скасування вказаного свідоцтва.

Такий висновок є правильним та узгоджується з нормами процесуального права.

У відзиві на позовну заяву, ОСОБА_2 зазначав, що доводи позивача є надуманими, необґрунтованими та слід застосувати позовну давність, оскільки позивачу було відомо про належність відповідачу будинку АДРЕСА_1, що підтверджується її підписом у договорі про надання позики на добудову індивідуального житлового будинку від 30 травня 2007 року, в якому було зазначено те, що вказаний будинок належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Судом першої встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1987 року, який рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24.10.2014 було розірвано.

Рішенням виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №50 від 16 листопада 2006 року ОСОБА_2 надано житло на склад сім'ї чотири особи, які проживали у виділеному приміщенні більше 15 років за адресою: АДРЕСА_1, із виданням ордеру.

Рішенням виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21.12.2006 було посвідчено право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

13 лютого 2007 року Денишівською сільською радою Житомирського району ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Денишівської сільської ради від 21 грудня 2006 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Із довідки виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23 лютого 2018 року № 192 видно, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1, відповідач за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 2015 року.

Згідно ч.1 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_4 просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13 лютого 2007 року, видане Денишівською сільською радою та зазначила відповідачем ОСОБА_2

З врахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про передчасність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки рішення виконавчого комітету Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 21.12.2006, на підставі якого ОСОБА_2, 13 лютого 2007 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є чинним, ніким не оспорене, не скасоване або визнано недійсним. Тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Крім того, належними відповідачами у справі про визнання свідоцтва про право на житло недійсним, є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, який видав оспорюване свідоцтво та особа, якій це свідоцтво видано.

Між тим, звертаючись до суду з позовом про визнання свідоцтва про право власності недійсним ОСОБА_1 зазначила відповідачем лише ОСОБА_2

При цьому, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із позовною заявою до належних відповідачів.

При розгляді справи судом дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та дана їм належна оцінка.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 05 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді