Провадження № 22-ц/773/279/18 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про опис та арешт майна боржника від 05 вересня 2017 року, за апеляційною скаргою заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року ,

ВСТАНОВИВ:

Скаржники звернулись до суду зі скаргою на постанову про опис та арешт майна боржника від 05 вересня 2017 року.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року дану скаргу було залишено без руху, з підстав не відповідності вимогам ст. 119, 120 ЦПК України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії начальника Другого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4, старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5, щодо опису та арешту майна боржників визнано не поданою та повернуто заявникам.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою дану скаргу задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Постановляючи ухвалу про визнання скарги не поданою та її, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не усунуто недоліки скарги відповідно до вимог ухвали суду від 25 вересня 2017 року про залишення скарги без руху.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.( ч.1 ст. 4 ЦПК України в редакції на момент предявлення позову ).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 383 ЦПК України в редакції чинній на момент розгляду справи та постановлення оскаржуваної ухвали).

Аналогічні положення містяться в ст.447 ЦПК України в редакції ЗУ № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого-суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права).

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ст. 119, 120 ЦПК ( в редакції чинній на момент розгляду справи та постановлення оскаржуваної ухвали), та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини четвертої статті 74 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 121 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для постановлення судом першої інстанції ухвали від 25 вересня 2017 року слугувало те, що дана скарга не відповідала вимогам ч.ч.2, 119 ЦПК України та ч. 1 ст. 120 ЦПК України. Судом вказано, що в скарзі не зазначено обставин, якими заявники обґрунтовують свої вимоги, не зазначено доказів на підтвердження викладених в скарзі обставин, крім того до скарги не було додано копії постанови, яка оскаржується.

Копію ухвали суду першої інстанції від 25 вересня 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 отримали 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_3І отримав 12 жовтня 2017 року, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак протягом строку, який був наданий судом першої інстанції, недоліки не було усунуто, а тому ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на дії начальника Другого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_4, старшого державного виконавця Другого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_5, щодо опису та арешту майна боржників визнано неподаною та повернуто заявникам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не наводять жодних правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Зміст апеляційної скарги викладений у некоректній формі, не відповідає вимогам українського ділового мовлення, наповнений великою кількість слів у лапках та не містить будь-якого правового обґрунтування викладеної в скарзі інформації. За змістом як скарги , що подавалась до суду першої інстанції, так і за змістом апеляційної скарги неможливо зрозуміти, які дії або ж який процесуальний документ органу виконавчої служби оскаржують ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. До скарги не долучено будь-якої постанови, що оскаржується та необґрунтовано неможливості її подання.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції не є абсолютним: воно має бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо форми та змісту скарги, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватись.

Аналізуючи положення ЦПК України суд вважає, що скарга з якою особа звертається до суду за захистом свого порушеного права, має відповідати вимогам, щодо її форми та змісту, встановленим цим кодексом, зокрема містити необхідну інформацію з посиланням на докази щодо обставин, рішень та дій , які оскаржуються. Така скарга має бути викладена у доступній для розуміння усім учасникам справи формі. Дотримання вимог щодо форми та змісту скарги( її змістовного навантаження), забезпечуватиме баланс інтересів усіх учасників справи та надасть їм можливість обґрунтувати свої доводи та заперечення щодо вимог, які заявляються скаржниками ( заявниками).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції керуючись нормами процесуального права, підставно, відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України ( в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), визнав скаргу заявників не поданою та повернув заявникам, оскільки останніми не було виконано вимог ухвали суду від 25 вересня 2017 року про залишення скарги без руху.

Доводи апеляційної скарг не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 367,369,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді :