Ухвала

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 580/168/16-ц

провадження № 61-19526св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

треті особи: Василівська сільська рада Лебединського району Сумської області, Управління Держгеокадастру у Лебединському районі Сумської області, Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року у складі суддів: Криворотенка В. І., Хвостика С. Г., Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1. На підставі державних актів, йому належить: земельна ділянка площею 0,1556 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства; та земельна ділянка площею 0,0870 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за вищевказаною адресою. Крім того, у його користуванні протягом 53 років перебуває земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,015 га, яка також відокремлена огорожею.

У передачі вказаної земельної ділянки у власність йому було відмовлено у зв'язку з тим, що остання віднесена до природоохоронної зони. Власником іншої частини домоволодіння з 21 грудня 2013 року є відповідач ОСОБА_3 У вересні 2015 року вона попросила його звільнити частину земельної ділянки, якою він користувався 53 роки, оскільки ділянка перебуває у неї у власності. В результаті огляду акту погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому-передачі межових знаків на зберігання було виявлено, що біля прізвища позивача, як суміжного землекористувача, зазначений підпис невідомої особи, а тому, вважає, що зазначений факт свідчить про недійсність зазначено акту та виданих на його підставі Державних актів на право власності на земельну частку.

Просив суд визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельну частку по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, а також скасувати державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за вказаною адресою, що видані на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області в складі судді: Бакланова Р. В. від 20 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, загальною площею 0,2211 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 86, виданий на ім'я ОСОБА_4

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, загальною площею 0,1260 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 88, виданий на ім'я ОСОБА_4

Скасована державна реєстрація державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, загальною площею 0,2211 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 86. Скасована державна реєстрація державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, загальною площею 0,1260 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_2 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №88.

Стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 2 202 грн з кожної судових витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи. Стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір по 275,60 грн з кожної.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, на час складення акту про погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому передачі межових знаків на зберігання, був власником суміжної земельної ділянки, яку отримала у власність ОСОБА_4 та не підписував зазначений акт. Підпис ОСОБА_2 був підроблений, а тому ОСОБА_4 набула права власності на земельні ділянки з порушенням порядку виготовлення технічної документації із землеустрою.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 січня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 жовтня 2016 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Компенсовано ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 1212,64 грн судового збору за апеляційний розгляд за рахунок держави.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач не довів порушення його прав оспорюваними державними актами.

У лютому 2017 року позивач подав касаційну скаргу, у якій просить оскаржене рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди не врахували те, що: у його користуванні протягом 53 років перебуває земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,015 га, яка також відокремлена огорожею. У передачі вказаної земельної ділянки у власність йому було відмовлено у зв'язку з тим, що остання віднесена до природоохоронної зони. Власником іншої частини домоволодіння з 21 грудня 2013 року є відповідач ОСОБА_3 У вересні 2015 року вона попросила його звільнити частину земельної ділянки, якою він користувався 53 роки, оскільки ділянка перебуває у неї у власності. В результаті огляду акту погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому-передачі межових знаків на зберігання було виявлено, що біля прізвища позивача, як суміжного землекористувача, зазначений підпис невідомої особи, а тому, вважає, що зазначений факт свідчить про недійсність акту погодження меж та виданих на його підставі Державних актів на право власності на земельну частку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У березні 2017 року ОСОБА_4 направила заперечення на касаційну скаргу, які підписані представником ОСОБА_6, в якому просила у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що сам по собі факт непогодження меж земельних ділянок під час виготовлення одним із користувачів земельної ділянки технічної документації із землеустрою, за відсутності доказів порушення межі та площі земельної ділянки, яка перебувала у користуванні іншого землекористувача, не є достатньою підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач більше 8 років не звертався за захистом свого нібито порушеного права. Виконання підпису не самим позивачем, а іншою особою не свідчить про його підробку з боку відповідача та не є підставою для визнання недійсним державного акту. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, що щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

У березні 2017 року ОСОБА_3 направила заперечення на касаційну скаргу, в якому просила у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що жодного доказу, який би підтвердив, що земельна ділянка була надана позивачу в користування, або що він намагався її приватизувати, або що йому було відмовлено в її приватизації, або ж вона перебуває у його власності, останнім суду надано не було. Право власності на земельні ділянки загальною площею 0,2211 га та 0,1260 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 набула на підставі державних актів на право приватної власності. Вона є добросовісним набувачем цих земельних. Виконання підпису не самим позивачем, а іншою особою не свідчить про його підробку з боку відповідача та не є підставою для визнання недійсним державного акту. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, що щоб уникнути необов'язкових технічних помилок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 1991 року належить 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 52 ОСОБА_2 належить земельна ділянка, загальною площею 0,1556 га, розташована АДРЕСА_1.

Також ОСОБА_2 належить земельна ділянка, загальною площею 0,087 га, розташована АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51.

Вказані державні акти на право власності на земельні ділянки видані на підставі рішення Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 01 серпня 2008 року та рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 22 грудня 1993 року № 46.

Рішенням Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 10 грудня 2010 року погоджений перехід до ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2 та наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_4 погодити межі земельної з суміжними землекористувачами та закріпити межі.

Апеляційний суд встановив, що земельні ділянки ОСОБА_4 є суміжними з ділянки, які на праві власності належать ОСОБА_2, Державному підприємству «Лебединський агролісгосп», відкритому акціонерному товариству «Сумиобленерго».

З метою виконання пункту 2 рішення Василівської сільської ради Лебединського району Сумської області від 10 грудня 2010 року про погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому - передачі межових знаків 19 листопада 2010 року був складений Акт, відповідно до якого, було необхідно погодити в натурі межі суміжних земельних ділянок з земельною ділянкою, що належала ОСОБА_4 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. У даному Акті власником земельної ділянки зазначена ОСОБА_4, суміжним землевласником - ОСОБА_2

Висновком судово-почеркознавчої № 340 від 09 червня 2016 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у акті про погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки та прийому передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 від 19 листопада 2010 року у рядку «Суміжні землевласники (землекористувачі) ОСОБА_2» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з'ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід 28 березня 2018 року у справі № 681/1039/15-ц зроблено висновок, що:

«Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 445/297/17 зроблено висновок, що:

«Як на підставу своїх вимог позивач посилалася на відсутність її підпису в акті узгодження меж земельних ділянок. ...

Таким чином, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначаються не відповідно до акту узгодження та визначення меж, а згідно з наявними планово-картографічними матеріалами та матеріалами кадастрової зйомки. Апеляційним судом установлено, що межі земельної ділянки в державному акті на право приватної власності на землю, виданому ОСОБА_7, вказані згідно з планово-картографічними матеріалами. ...

…Доводи щодо непідписання заявником акту узгодження меж земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина сама по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_8 не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення її прав на земельну ділянку відповідачем».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 263/11779/16-ц зроблено висновок, що:

«Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, роботи зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акту. Тобто, погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов'язковим при виділенні земельної ділянки у власність».

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним передати справу на розгляд Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 580/168/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Василівська сільська рада Лебединського району Сумської області, Управління Держгеокадастру у Лебединському районі Сумської області, Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельну ділянкупередати на розгляд Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило