538/1820/18
У Х В А Л А
05 грудня 2018 року суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Бондарь В.А., розглянувши заву ОСОБА_1 про забезпечення позову, інша сторона цивільного процесу ОСОБА_2,
В С Т А Н О В И В :
Заявник звернувся в суд з заявою про забезпечення позову до подання позову до суду у порядку ст. 152 ЦПК України.
Заяву обґрунтовується тим, що 08.12.2015 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області між ним та ОСОБА_2 розірвано шлюб. За час спільного проживання було набуто нерухоме майно, а саме нежитлові будівлі за адресою м.Лохвиця вул.Бурмистенка, 2а Лохвицького району Полтавської області, яке зареєстровано за ОСОБА_2 Ваажає, оскільки нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя із майбутнім відповідачем ОСОБА_3, без згоди заявника може бути відчужено на користь третіх осіб, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, просить суд забезпечити позов з метою недопущення відчуження спірного нерухомого майна.
Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Згідно ч. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Розгляд заяви про забезпечення позову у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України відбувся без повідомлення учасників справи.
Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, встановив, що: відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ст. 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Як вбачається із письмової заяви про забезпечення позову заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким третім особам вчиняти у будь-який спосіб дії щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2, до набрання рішенням у цій справі законної сили.
Згідно преамбули Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Згідно роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі, а саме в частині шляхом накладання арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким третім особам вчиняти у будь-який спосіб дії щодо нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2, оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, є співмірним заявленим позовним вимогам і його невжиття може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 258-261, 263, 353, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, інша сторона цивільного процесу ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на нежитлові будівлі: контора А-1, площею 233,5 м?, матеріальний склад Б, площею 330,5 м?, мехмайстерня в, площею 242,2 м?, авто гараж (на 5 автомобілів) навіс для автодорожньої техніки Г, площею 803,2 м?, склад Е, площею 81,8 м?, які розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Лохвиця вул..Бурмистенка,2 а, та які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, видане 31.01.2007 року Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради, реєстровий №147.
Заборонити будь-яким третім особам вчиняти у будь-який спосіб дії щодо нежитлових будівель: контора А-1, площею 233,5 м?, матеріальний склад Б, площею 330,5 м?, мехмайстерня В, площею 242,2 м?, авто гараж (на 5 автомобілів) навіс для автодорожньої техніки Г, площею 803,2 м?, склад Е, площею 81,8 м?, які розташовані за адресою: Полтавська область, Лохвицький район, м. Лохвиця вул..Бурмистенка,2 а, та які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, видане 31.01.2007 року Виконавчим комітетом Лохвицької міської ради, реєстровий №147.
Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.А.Бондарь