Справа № 595/1878/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2018

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради та третіх осіб ОСОБА_2 РБТІ, приватного нотаріуса ОСОБА_2 районного нотаріального округу про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

29 квітня 2017 року в м.Бучач, Тернопільської області померла мати позивача ОСОБА_3.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Лисенка,72, в м.Бучач,Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності. Позов визнає.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини:

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

29 квітня 2017 року в м.Бучач, Тернопільської області померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ИД № 222045, виданим ОСОБА_2 районним відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул.Лисенка,72, в м.Бучач,Тернопільської області, що підтверджується довідкою № 178 від 09.10.2017 року, виданою ОСОБА_2 РБТІ.

Згідно свідоцтва про народження І-ИД № 416328, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 є матірю позивача.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом із нею, що підтверджується довідкою № 159 від 12.12.2017 року, виданою ОСОБА_2 міською радою Бучацького району.

Відповідно до довідки № 389/01-16 від 22.12.2017 року, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_2 районного нотаріального округу, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав ОСОБА_3 до нотконтори не було подано, в звязку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на імя ОСОБА_1 є неможливим.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Осіб, які б мали право на спадщину, судом не встановлено.

Суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.12,81,200,263-265 ЦПК України, ст.ст.1220-1223, 1261 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 29 квітня 2017 року, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вул.Лисенка,72, в м.Бучач, Тернопільської області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області безпосередньо або через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_4