ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/574/18Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/233/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/574/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року, ухваленого суддею Чорна В.Г., повний текст рішення складено 21 вересня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь колишньої дружини ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Зборівського районного суду від 20 грудня 2016 року. Відповідно до рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року із нього в користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття починаючи з 13 липня 2017 року. На підставі виконавчого листа 599/1809/17 виданого 28.12.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП №55504723.

З розміром суми стягуваних аліментів не згідний так, як не має можливості сплачувати 2000 грн. щомісячно на утримання дочки. Його матеріальний стан змінився, оскільки, на даний час не працює, немає фіксованого доходу, не займається підприємницькою діяльністю, нерухоме майно складається лише з 1/4 частки квартири, що перебуває у спільній сумісній власності. Доходи нерегулярні та не стійкі, складаються виключно з тимчасових заробітків. На даний час погоджується сплачувати 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня подачі позову в суд.

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дитина хворіє та потребує постійної медичної допомоги та особливого догляду.

При народженні доньки встановлено діагноз: аномальне відходження правої гілки легеневої артерії від висхідної аорти. Мінімальне відкрите овальне вікно. Відкрита артеріальна протока. Висока легенева гіпертензія, що підтверджується медичними висновками. Вона систематично проходить обстеження з дитиною та на даний час збирає гроші на дорогу операцію та реабілітацію після її проведення, яку показано медиками провести дитині.

Крім цього, ОСОБА_4 пішла в школу, тобто змінилося становище дитини, яке потребує більших витрат, а тому просить вимоги про збільшення розміру аліментів задовольнити в повному обсязі та збільшити розмір коштів, які стягуються на утримання дитини з 2000 гривень до 3000 грн., щомісячно, так як вони вкрай необхідні для забезпечення належних умов проживання та підтримки стану здоров'я дитини.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року вирішено:

"Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із 2000 грн. до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подачі позову до суду та стягненні судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задовольнити.

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, 1987 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_1, 1991 року народження, РНОКПП НОМЕР_6, с. Курівці, Зборівського району, Тернопільської області, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.07.2018 року.

Виконавчий лист, виданий згідно рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, аліменти на дитину: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття відкликати.

Стягнути з ОСОБА_3, 1987 року народження, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, судовий збір в дохід держави в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп."

Не погодившись із даним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким його позов про зменшення розміру аліментів з 2000 грн. до 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з 2000 грн. до 3000 грн. - відхилити.

Вказує, що рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_4 як інвалід забезпечена безкоштовним проїздом у всіх видах транспорту, забезпечується безкоштовними ліками і медичними препаратами, і отримує на даний час соціальну допомогу у розмірі 1950 грн.

Вказує, що ОСОБА_1 має можливість влаштуватися на роботу і отримувати доходи, так як їхня донька відвідує школу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що розмір аліментів в сумі 3000 грн., стягнутих судом першої інстанції, є необхідними для забезпечення належних умов проживання, навчання, розвитку та підтримки стану здоров'я малолітньої ОСОБА_4, оскільки остання має вроджену ваду серця. Зазначає, що державна соціальна допомога лише частково покриває витрати на придбання сердечних медичних препаратів для дочки.

Наголошує на тому, що на даний час позбавлена можливості працевлаштуватися через постійний догляд хворої доньки, а ОСОБА_3 працює в Польщі, що дозволяє йому бути у матеріально вигіднішому становищі, ніж матір дитини.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що його матеріальне становище погіршилось - ОСОБА_3 працездатного віку. В той же час позивачкою доведено, що аліменти на утримання доньки у розмірі 2000 грн. щомісячно не забезпечують повсякденні потреби дитини, так як дитина пішла до школи та потребує більших витрат.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Зборівського районного суду від 20 грудня 2016 року, яке набрало законної сили.

В шлюбі народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 виданого Курівецькою сільською радою Зборівського району Тернопільської області 02 березня 2012 року.

Рішенням Зборівського районного суду від 26 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 13 листопада 2017 року.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_3 вказував, що визначений рішенням суду розмір аліментів у сумі 2000 грн. є обтяжливим, оскільки змінилося його матеріальне становище, він не працює, доходи є нерегулярними та нестійкими, складаються виключно з тимчасових заробітків і є невеликими.

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки НОМЕР_5 ОСОБА_3, в якій місятиться запис, що 16 січня 2014 року він звільнений з роботи за угодою сторін. (а.с. 6)

Доказів, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштований ні судом першої інстанції, ні апеляційної інстанції не здобуто.

Однак, колегія суддів бере до уваги довідку №228 від 26 березня 2018 року видану Нововолинською філією Волинського обласного центру зайнятості, відповідно до якої ОСОБА_3 незареєстрований як безробітний в Нововолинській міській філії Волинського обласного центру зайнятості та інших центрах зайнятості на даний час. (а.с. 7)

Також ОСОБА_3 не подано належних і допустимих доказів, які б свідчили, що за станом здоров'я він не спроможний працювати чи має утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків.

А навпаки як свідчить інформація надана Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №599/574/18/539/2018 від 08 червня 2018 року, ОСОБА_3 неодноразово у 2017-2018 роках перетинав кордон у пунктах пропуску Устилуг, Краківець, Шегині, Рава-Руська. (а.с. 58)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру з тих підстав, що ОСОБА_3 не подано доказів погіршення його матеріального становища, сімейного стану чи стану його здоров'я.

При цьому колегія суддів враховує, що у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Таким чином, розмір аліментів менший ніж у сумі 2000 грн. є не достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини, та буде меншим від мінімального розміру аліментів, гарантованого державою.

Також колегія суддів керується Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 якої, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII).

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ОСОБА_4 як інвалід забезпечена безкоштовним проїздом у всіх видах транспорту, забезпечується безкоштовними ліками і медичними препаратами, і отримує на даний час соціальну допомогу у розмірі 1950 грн., та те, що ОСОБА_1 має можливість влаштуватися на роботу і отримувати доходи, так як їхня донька відвідує школу, оскільки це не звільняє ОСОБА_3 як батька від обов'язку отримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів до 3000 грн. колегія суддів виходить з наступного.

В обґрунтування доводів щодо збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначала, що дитина хворіє на тяжку форму хронічного захворювання - її донька народилась із вадою серця. (а.с.69)

В підтвердження стану здоров'я дитини, ОСОБА_1 надала копії медичних документів та вказала, що ОСОБА_4 є дитиною інвалідом, посвідчення серії НОМЕР_4. В зв'язку з цим остання систематично проходить обстеження в мед. закладах, що стверджується, випискою з історії хвороби №577 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 31.03.2012р; консультативним висновком №442 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 26 червня 2012 р; консультативним висновком №216 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 04 жовтня 2012 р; консультативним висновком № 599 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 29 квітня 2013р; консультативним висновком № 2175 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 26 вересня 2013р; випискою з історії хвороби №580 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 26.02.2015р; консультативним висновком №1186 державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 06 вересня 2015р; консультативним висновком державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 14 квітня 2016р; консультативним висновком державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 14 грудня 2016р; консультативним висновком державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 31 липня 2017р; консультативним висновком державної установи «Науково - практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії» від 27 березня 2018 р; випискою із медичної картки №4904 педіатричного відділення Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні від 03 травня 2018 року.

Виходячи з положень ст.185 СК України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів. Оскільки витрати на дитину у зв'язку із хворобою відносяться до додаткових витрат.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, вищенаведене положення статті стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, щодо передбаченої ст.185СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків.У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

На вищенаведенні норми матеріального права суд першої інстанції не звернув уваги та не застосував до даних правовідносин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 може звернутись із позовом про стягнення на дитину додаткових витрат у випадках передбачених ст. 185 СК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулась із позовом про збільшення розміру аліментів, а не стягнення додаткових витрат, колегія суддів скасовує рішення суду інстанції в частині задоволення зустрічного позову та постановляє нове, яким відмовляє ОСОБА_1 у позові про збільшення розміру аліментів.

Що стосується питання розподілу судових витрат, то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення на користь ОСОБА_3, то рішення суду в частині стягнення з нього судового збору в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп. слід скасувати.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року в частині збільшення розміру аліментів скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Бершадська Г.В.

Шевчук Г.М.