КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/22708/17

номер провадження: 22-ц/824/527/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року у складі судді Рибака М.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - ПАТ «Укрпошта») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 направив на адресу Прем'єр-міністра України письмове звернення, до якого долучив три рекомендовані листи №416 від 29 липня 2014 року, №52 від 02 серпня 2014 року, №84 від 07 серпня 2014 року та просив їх вручити лікарю ОСОБА_2 Позивач отримав відповідь Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») №532-Ч-22463 від 22 грудня 2014 року про те, що його звернення від 17 листопада 2014 року за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України розглянуто та повідомлено, що питання порушені позивачем у зверненні розглядались УДППЗ «Укрпошта» по суті, а відповідь надавалась листами від 28 грудня 2014 року та 12 листопада 2014 року у відповідності до вимог чинного законодавства. Однак вказані вище три рекомендовані листи №416 від 29 липня 2014 року, №52 від 02 серпня 2014 року, №84 від 07 серпня 2014 року йому повернуті не були. У зв'язку з цим, позивач неодноразово звертався до ПАТ «Укрпошта» про повернення рекомендованих листів, проте вони повернуті йому не були. 13 травня 2017 року позивач в черговий раз направив лист-скаргу на ім'я генерального директора ПАТ «Укрпошта» про відшкодування збитків, у відповідь на який отримав лист, в якому по суті відповіді надано не було та стосовно заяви про відшкодування шкоди не згадано. Вказував, що такі дії відповідача спричинили його розлад здоров'я, у нього стали траплятися серцеві напади, внаслідок чого він знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні, що підтверджується довідками Олександрійської центральної районної лікарні. Неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у спричиненні емоційних, душевних страждань та хвилюваннях, розмір якої він визначив у сумі 50 000 грн.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Укрпошта» на свою користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрпошта» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Укрпошта» не здійснювало неправомірних дій по відношенню до ОСОБА_1, вказані вище три рекомендовані листи були повернуті позивачу разом з листом №532-Ч-22463 від 22 грудня 2014 року, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач вказує, що наведені в позові обставини мали місце у 2014 року, а довідки медичного закладу про хворобу позивача видані у 2017 року, що на його думку, свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв'язку між захворюванням позивача та діями чи бездіяльністю відповідача. Крім того, судом не встановлено, що захворювання позивача є наслідком дій чи бездіяльності відповідача.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Прем'єр-міністра України зі зверненням, до якого долучив три рекомендовані листа № 416 від 29 липня 2014 року, №052 від 02 серпня 2014 року та №84 від 07 серпня 2014 року та просив їх вручити лікарю ОСОБА_3

За дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України вказане вище звернення позивача було розглянуто УДППЗ «Укрпошта». Листом УДППЗ «Укрпошта» від 22 грудня 2014 року №532-Ч-22463 позивачу повідомлено, що питання порушенні ним у його зверненні розглядалися УДППЗ «Укрпошта» по суті. Відповіді надавалися листами від 28 квітня 2014 року та від 12 листопада 2014 року у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім цього, в листі вказано, що відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. При цьому, у додатках до вказаної відповіді УДППЗ «Укрпошта» було зазначено 3 листи.

Судом першої інстанції встановлено, що на неодноразові звернення позивача до УДППЗ «Укрпошта» про повернення рекомендованих листів №416 від 29 липня 2014 року, №052 від 02 серпня 2014 року, №84 від 07 серпня 2014 року, вони позивачу повернуті не були. Відповідачем були надані відповіді позивачу, що рекомендовані листи № 416, №052, №84, які були долучені до звернення від 17 листопада 2014 року, були відправлені УДППЗ «Укрпошта» разом з відповіддю від 22 грудня 2014 року.

Також судом встановлено, що лист УДППЗ «Укрпошта» від 22 грудня 2014 року №532-Ч-22463 було направлено ОСОБА_1 простою кореспонденцією. В додатках до листа вказано про долучення трьох листів, проте не зазначено яких саме листів, їх кількість, номери та дати листів.

Отже, враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він повернув позивачу три рекомендованих листи за № 416 від 29 липня 2014 року, №052 від 02 серпня 2014 року та №84 від 07 серпня 2014 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до положень ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у порушення ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідачем не повній мірі забезпечено позивачу дотримання принципу на повагу до його особистого життя щодо неповернення його особистої кореспонденції. Такі дії відповідача спричинили розлад здоров'я позивача, внаслідок чого останній знаходився на стаціонарному лікуванні, на підтвердження чого позивачем надано довідки Олександрійської центральної районної лікарні (а.с.14,15). Вказані обставини відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено, що захворювання позивача є наслідком дій чи бездіяльності відповідача, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача були порушені відповідачем, внаслідок чого позивачу було заподіяна моральна шкода, а відтак правомірно з урахуванням ступеня перенесених позивачем страждань, та враховуючи принципи справедливості і розумності, дійшов висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрпошта» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: