Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2018 Справа №607/5674/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О. П.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представник відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_2, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 26 червня 2013 червня народження із 500 гривень до 1500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 26 квітня 2011 року вона (ОСОБА_4В.) перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який на даний час розірвано. Від шлюбу, 26 червня 2013 року народилась дочка ОСОБА_5. На підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року з відповідача стягуються на її користь аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 гривень щомісячно, однак, на даний час, вказаний розмір аліментів є недостатнім для належного утримання неповнолітньої дочки, яка потребує постійного лікування, оскільки має вроджену ваду серця, у звязку із чим регулярно проходить обстеження, що зумовлює значні фінансові витрати. Також вказує, що на даний час, погіршився її (ОСОБА_4В.) стан здоровя, а сума аліментів, яку сплачує відповідач у розмірі 500 гривень, є значно нижчою від встановленого законом мінімального розміру аліментів, які повинні стягуватися із платника аліментів, зокрема не менше 50 відсотків прожиткового розміру на дитину відповідного віку. При цьому, відповідач ОСОБА_2, будучи особою працездатного віку та не маючи на утриманні інших осіб, має можливість сплачувати аліменти на дочку ОСОБА_6 у розмірі 1500 гривень. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

26 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року про відкриття провадження у справі, яка залишена без задоволення постановою апеляційного суду Тернопільської області, у звязку із чим, матеріали вказаної цивільної справи 14 червня 2018 року повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для продовження розгляду справи.

11 жовтня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов до суду відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що статтею 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак, на даний час, жодна із обставин, які були підставою для стягнення із відповідача аліментів у розмірі 500 гривень, щомісячно, згідно рішення суду від 12 листопада 2015 року, не змінилася, стан здоровя сторін залишився незмінний, із позовної заяви не вбачається погіршення майнового стану позивача, натомість у відповідача і надалі важкий матеріальний стан. При цьому, внесення змін у законодавство щодо збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника належить до повноважень державного виконавця.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову. Також, відповідач зазначив, що перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки на даний час не працює, а тому не спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно.

Судом установлено:

Сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 26 квітня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2015 року. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінено із «Коробій» на «Семчишин».

Від шлюбу сторін 26 червня 2013 року народилась дочка ОСОБА_5.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та вирішено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Довідкою виданою 31 березня 2018 року ОСББ «Лучаківського 5а» стверджується, що неповнолітня дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матірю (позивачем ОСОБА_4В.) за адресою: вул. Лучаківського, 5а/8, м. Тернопіль.

Згідно викладених у позові обставин, розмір аліментів які сплачує відповідач в сумі 500 гривень щомісячно є недостатнім для належного утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, яка часто хворіє та періодично перебуває на лікуванні, що зумовлює значні витрати.

Згідно медичного висновку №2 про дитину-інваліда віком 18 року виданого ЛКК Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні 17 січня 2017 року, у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, наявне захворювання, яке відповідає розділу XVI пункту 1 підпункту 1.24 Переліку мединих показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516. Висновок дійсний до 17 січня 2019 року.

Позивач ОСОБА_4 хворіє первинним гіперпаратиреозом; аденома правої нижньої при щитоподібної залози; гіпохромнаанемія легкого ступеня.

Вказане стверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 за №1412, виданої Українським науково-практичним центром ендокринної хірургії трансплантації ендокринних органів і тканин МОЗ України, згідно якої ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні із 09 липня 2018 року по 13 липня 2018 року, діагноз: первинний гіперпаратиреоз. Аденома правої нижньої при щитоподібної залози. Гіпохромнаанемія легкого ступеня.

Стороною відповідача надано копію Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, виданих Теребовлянським Відділенням Бучацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 20 вересня 2018 року за №17511, згідно яких інформація про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно із довідкою №09-04/17594 виданою 15 червня 2018 року виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_2 дійсно з 20 березня 2001 року не працює згідно запису в трудовій книжці, наказ №2 від 20 березня 2001 року.

Вказане стверджується, наданою стороною відповідача копією трудової книжки виданої на імя ОСОБА_2, з якої убачається, що 20 березня 2001 року ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням, згідно наказу №2 від 20 березня 2001 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно із ч. 3 ст. 18 1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Таким чином, сума аліментів, яка сплачується відповідачем ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема 500 гривень, є меншою, ніж встановлений законом розмір, що не може становити менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та порушує права неповнолітньої дочки сторін на належний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд критично сприймає, зазначені представником відповідача у відзиві на позов ствердження про відсутність визначених ст. 192 Сімейного кодексу України підстав для зміни розміру аліментів, оскільки майновий стан та стан здоровя сторін з моменту ухвалення рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2018 року, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, позивачем надано виписку із медичної картки стаціонарно хворого №1412 виданої Українським науково-практичним центром ендокринної хірургії трансплантації ендокринних органів і тканин МОЗ України, яка підтверджує погіршення стану здоровя позивача ОСОБА_4

Також, суд вважає неспроможними зазначені стороною відповідача твердження про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у звязку із збільшенням на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів, процедура визначення мінімального розміру аліментів належить до повноважень державного виконавця. Оскільки, у даному випадку, позивач ОСОБА_4 скористувалася наданим їй статтею 192 Сімейного кодекс України правом на звернення до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, у звязку із погіршенням стану її здоровя.

При цьому, суд також приймає до уваги на те, що відповідач ОСОБА_2, будучи здоровою працездатною особою, зобовязаний виконувати свої батьківські обовязки по утриманню неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, як це передбачено статтею 180 Сімейного кодексу України. Відсутність у відповідача місця роботи та офіційного доходу не звільняє його від обовязку утримувати свою неповнолітню дочку.

Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що розмір аліментів, які сплачуються відповідачем ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 500 гривень, щомісячно, є незначним та не достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на погіршення стану здоровя позивача ОСОБА_4, а також стану здоровя неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_5, та у звязку із наявністю у неї захворювання потребує постійних витрат на лікування, з метою забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Припинити з дня набрання чинності рішення суду стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 гривень, визначених на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання, відкликавши його з виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складання повного тексту рішення суду 05 грудня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_8