РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Рівне в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати її шлюб з ОСОБА_2, зареєстрований 18 лютого 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 166 та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1200 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей.

В обґрунтування позову посилається на те, що останнім часом сімейне життя між нею та відповідачем значно погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного повного припинення будь-яких шлюбних стосунків між ними з лютого 2015 року. Вказує, що шлюб між ними існує лише формально. Діти проживають з нею, спору щодо місця проживання дітей між ними немає. За існуючих обставин вона дійшла остаточного висновку про те, що збереження шлюбу з відповідачем та подальше спільне життя з ними якості одного подружжя є категорично неможливим.

Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, проживає окремо від них, участі в утриманні дітей в повному обсязі не приймає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Аліменти просить визначити у твердій грошовій сумі, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей по 1200 грн. на кожну дитину, щомісячно.

Позивач ОСОБА_1 до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала в повному об'ємі та просила їх задовольнити, просила розглянути справу у її відсутність з винесенням рішення з підготовчого судового засідання. Відповідач ОСОБА_2 до початку підготовчого судового засідання подав заяву в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав повністю, та не заперечив проти їх задоволення. Просив розгляд справи проводити без його участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Поданою до суду письмовою заявою відповідач ОСОБА_2 визнав пред"явлений до нього позов, що дає право суду в підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.02.2005 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 166.

З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, актовий запис № 1866, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 2574, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

На теперішній час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам позивача, що мають для неї iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. При цьому суд враховує, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідачем визнаються.

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому,відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.

Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1200 гривень на кожну дитину з подальшою індексацією, щомісячно, що є близько до встановленого прожиткового мінімуму, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним.

При цьому суд враховує, що відповідач позов в частині стягнення аліментів визнав. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших, крім доньок, утриманців, тощо), судом не встановлена.

Тому позовна заява в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення .

Судові витрати - судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 704,80 грн., та за вимогу по стягнення аліментів підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24,110,112,180,181,182,184,191 Сiмейного кодексу України, ст.ст.258,259,264,265,273,352,354,430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И Л А :

Позов ОСОБА_1, задовольнити.

Шлюб мiж ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 18 лютого 2005 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 166, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця села Немовичі Сарненського району Рівненської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп. на кожну дитину з подальшою індексацією, щомісячно, починаючи з 26 липня 2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Рiшення суду в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його складення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд .

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлене - 07.12.2018 року

Суддя: О.В.Панас