Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 370/185/16-ц

провадження № 61-20050св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Лівінського С. В., Березовенко Р. В., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DN81AR23880106, відповідно до умов якоговідповідач отримав кредит в сумі 73 635,27 грн з терміном повернення кредиту до 12 грудня 2014 року.

Внаслідок невиконання умов вказаного договору у відповідача станом на 21 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 90 000,00 грн, яка складається із: 31 641,51 грн - заборгованість за кредитом; 158,03 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 12 644,64 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 103 698,03 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

У зв'язку з наведеним ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача 90 000,00 грн кредитної заборгованості.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не можливо встановити реальну суму заборгованості, адже сума, яка вказана у розрахунку, не відповідає сумі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем не надано підтвердження надання коштів відповідачу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 619,65 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 31 641,51 грн, заборгованості за комісію за користування кредитом 12 644,64 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у сумі 24 333, 5 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 206,35 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведено наявність у відповідача заборгованості у розмірі 68 619,65 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 31 641,51 грн, заборгованості за комісією за користуванням кредитом у розмірі 12 644,64 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 24 333,5 грн. Крім того, до вимог про стягнення пені застосовано позовну давність в один рік.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано оцінки, доданому ним копії акту від 23 липня 2012 року, складеного представником розрахункового центру ПриватБанку бізнес «Авто в кредит» ОСОБА_6, згідно якого він передав представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль СНЕRУ АМULЕТ F15, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно з договором застави від 13 грудня 2007 року і доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувати зазначений автомобіль. Таким чином, судом не було встановлено коли був реалізований його автомобіль, за яку ціну, і відповідно не визначено дійсного розміру кредитної заборгованості.

Крім того, до касаційної скарги ОСОБА_4 додано довідку територіального сервісного центру № 3247 від 01 червня 2017 року № 1233, відповідно до якої згідно бази даних 08 квітня 2014 року автомобіль СНЕRУ АМULЕТ F15, 2007 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 знято з обліку для реалізації з видачею транзитних номерних знаків НОМЕР_3. 03 червня 2014 року вказаний вище автомобіль був зареєстрований на іншу особу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 13 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DN81AR23880106, відповідно до умов якоговідповідач отримав кредит в сумі 73 635,27 грн з терміном повернення кредиту до 12 грудня 2014 року, а відповідач зобов'язався погасити кредит, сплатити за його користування проценти, комісію та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором (а. с. 6-8).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку кредитної заборгованості станом на 21 січня 2016 року у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 90 000,00 грн, яка складається із: 31 641,51 грн - заборгованість за кредитом; 158,03 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 12 644,64 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 103 698,03 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а. с. 3-5).

Умовами кредитного договору визначено, що банк надає позичальнику позику для придбання автомобіля СНЕRУ АМULЕТ, кузов № НОМЕР_2, шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок автосалону «Рос Авто Чери» та сплати страхових платежів на рахунок СК ЗАО «Ингосстрах», а позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячний платіж у розмірі 1 130, 83 грн, що складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди (пункти 7.1, 7.2).

У пункті 7.3 кредитного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає автомобіль СНЕRУ АМULЕТ, № НОМЕР_2.

Згідно з копією акту від 23 липня 2012 року, складеного представником розрахункового центру ПриватБанку бізнес «Авто в кредит» ОСОБА_6, ОСОБА_4 передав представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль СНЕRУ АМULЕТ, 2007 року, реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно з кредитним договором № DN81AR23880106 та договором застави від 13 грудня 2007 року і доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізувати зазначений автомобіль у разі невиконання зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 209).

Апеляційний суд, задовольняючи частково позов та стягуючи кредитну заборгованість, наведених обставин не врахував, не перевірив та не надав оцінки доводам відповідача щодо передачі в заставу позивачеві автомобіля СНЕRУ АМULЕТ, 2007 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, не встановив, чи був реалізований цей автомобіль, якщо так, то за яку суму, оскільки наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не містить відомостей щодо зарахування коштів від продажу предмета застави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У статті 57 ЦПК України 2004 року зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з частинами першою, третьою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

До касаційної скарги ОСОБА_4 додано довідку територіального сервісного центру № 3247 від 01 червня 2017 року № 1233, відповідно до якої згідно бази даних 08 квітня 2014 року автомобіль СНЕRУ АМULЕТ F15, 2007 року виготовлення, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1 знято з обліку для реалізації з видачею транзитних номерних знаків НОМЕР_3. 03 червня 2014 року вказаний вище автомобіль був за реєстрований на іншу особу.

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 заслуговують на увагу та підлягають перевірці для правильного встановлення обставин щодо розміру кредитної заборгованості.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вказані обставини та норми матеріального права не врахував, фактично не вирішив питання про розмір суми боргу, яка підлягає стягненню з позичальника, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик