Справа № 541/779/18
Номер провадження 2/541/588/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 серпня 2018 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря Непокупної Л.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 (адреса: вул. Франка, 76 А, с-ще Комишня, Миргородський р-н Полтавська обл., 37613) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Кооперативна, 4, с-ще Комишня, Миргородський р-н, Полтавська обл., 37613) про стягнення заробітної плати,-

установив:

10 квітня 2018 року з позовною заявою про виплату заробітної плати звернулась ОСОБА_1 Свої позовні вимоги до ОСОБА_2 позивачка обґрунтувала тим, що з 1 жовтня 2017 року по 22 березня 2018 року вона працювала перукарем у відповідача як найнята особа на підставі трудового договору. Позивачка вказує, що за період роботи не отримувала заробітної плати і при звільненні також не отримала розрахунку.

Позивачка вказує, що в добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити їй заробітну плату, що являється порушенням права позивача на оплату праці. Тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість з невиплаченої заробітної плати в сумі 18400 грн.

Скориставшись своїм правом відповідач, ОСОБА_2, 27 квітня 2018 року подала до суду відзив на позовну заяву. У якому заперечила позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі. Свої заперечення вона мотивувала тим, що вона дійсно укладала трудовий договір з ОСОБА_1 На підставі даного договору позивачки працювала на умовах неповного робочого часу на 0,5 ставки. Оплата її роботи проводилась відповідно обсягу виконаної роботи, тобто згідно домовленості 40 % від суми коштів, які ОСОБА_1 отримувала за надані послуги. Облік отриманих коштів за надані послуги ОСОБА_1 вела особисто в журналі. Згідно підрахунків відповідачки, за період роботи позивачці виплачена сума заробітної плати 5257 грн.. Також відповідачка вказує, що сплатила податки на нараховану заробітну плату в сумі 5064 грн.

Окрім того відповідач вказує, що позивачка неналежно виконувала свої трудові обовязки, допускала невиходи на роботу, закривала перукарню в необумовлені періоди, обґрунтовуючи свою зайнятість на курсах водія. Також позивач привласнила неналежні їй предмети, які були придбані відповідачкою для забезпечення надання перукарських послуг.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі. Суду пояснила, що вона працювала у ОСОБА_2 на умовах оплати її роботи в розмірі мінімальної заробітної плати. Вказує, що жодного разу заробітної плати від відповідачки не отримала.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили позовні вимоги. Суду пояснили, що ОСОБА_2 придбала приміщення для здійснення підприємницької діяльності в с. Комишня Миргородського району. На роботу перукарем прийняла ОСОБА_1 та домовилась з нею, що вона буде отримувати 40 % від загальної суми виручки за надані послуги. Дані домовленості дотримувались сторонами в повному обсязі, що підтверджується ведення журналу обліку виконаних робіт та розподілу коштів, який вела особисто позивачка. З приводу фінансової звітності, яку вела ОСОБА_2, вона повідомила наступне. Відповідно до умов трудового договору ОСОБА_1 працювала на умовах не повного робочого часу, тому ОСОБА_2 подавала до податкових органів звітність про виплату їх 0.5 ставки мінімальної заробітної плати, тобто 1600 грн. та сплачувала з даної суми податок з доходів фізичних осіб 18 % та військовий збір 1,5 % . Також сплачувався єдиний соціальний внесок.

Відповідно до журналу обліку отриманих коштів за надані послуги за весь період роботи, позивачка залишила собі суму 5257 грн., а тому ОСОБА_2 вважає, що вона не має заборгованості по заробітній платі.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідчення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дослідивши надані суду докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних обґрунтувань.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевказані положення Цивільного процесуального кодексу України суд приймає рішення на підставі доказів наданих сторонами та з урахуванням обвязку сторін доводити ті обставини на які вони посилаються та обовязку який покладений на них законом.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2017 року Фізична особа підприємець ОСОБА_2 прийняла на роботу перукарем ОСОБА_1, згідно трудового договору № 1 від 29.09.2017 року. 22 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за згодою сторін, на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суду не надано у якості доказу трудового договору № 1 від 29.09.2017 року укладеного між позивачем та відповідачем, з якого можна встановити досягнуті домовленості між сторонами з приводу умов оплати праці ОСОБА_1

Однак відповідачка надала суду за весь період роботи відповідачки звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску на загальнообовязкове держане соціальне страхування. З даних звітів судом встановлено, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата на умовах не повного робочого часу в розмірі 0,5 ставки від мінімальної заробітної плати, що становило 1600 грн. З даної суми обраховувався Єдиний соціальний внесок а також сплачувався податок на доходи фізичних осіб, який становив 18% (1600 грн.х18%=288 грн.) та військовий збір 1,5 % (1600 грн. х1,5% =24 грн.)

Враховуючи вказані розрахунки позивачка повинна була отримувати заробітну плату в розмірі 1600-288-24=1288 грн. за повний відпрацьований місяць в 2017 році.

Розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить 3723 грн. А тому обрахунок заробітної плати позивачки, яку вона повинна отримати становить 1498,51 грн.

3723/2= 1861,5 грн. 0.5 ставки мінімальної заробітної плати;

1861,5х18%=335,07 грн. розмір податку на доходи фізичних осіб ;

1861,5х1,5% = 27,92 грн. - розмір військового збору;

1861, 5 -335,07-27,92=1498,51 грн. розмір заробітної плати з відрахуванням податків.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду встановлено, що позивачка пропрацювала в ФОП ОСОБА_2 три повні місяці в 2017 році та два повні місці 2018 році, а також 15 робочих днів в березні 2018 року (в березні 2018 р. 21 робочий день) суд здійснює розрахунок заробітної плати наступним чином.

3 місяці 2017 року 1288 грн.х3 = 3964 грн.

2 місяці 2018 року - 1498,51 грн. х 3 = 2987,02 грн.

15 робочих днів в березні 2018 року. 1498,51/21х14=999 грн.

Загальна сума заробітної плати за весь період роботи обраховується шляхом її додавання 3964 грн+2987грн.+ 999 грн.=7950 грн.

Стаття 74 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Частина 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В ході розгляду справи відповідач вказувала, що за домовленістю з ОСОБА_1 вона мала отримувати за роботу 40% від оплати наданих послуг перукаря. Облік коштів за надані послуги вівся у журналі, копію якого надано до відзиву на позовну заяву. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказує, що їй відомо про домовленість між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу оплати роботи позивачки від виручки, яку вона отримає за надані послуги.

Суд не вважає належним та недопустимим доказом виплату заробітної плати журнал обліку виконаних робіт та отриманих коштів за надані послуги, так як він не містить інформації про отримані кошти саме ОСОБА_7 її підписів із зазначенням дати. Інформація яка міститься у вказаному доказі не відповідає відомостям про нарахування та виплату заробітної плати, які подавала відповідач до Миргородської ОДПІ. Інших доказів, які б підтверджували фактичні дані про виплату найнятому працівнику заробітної плати відповідачем не надано, хоча саме на відповідача, відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України, покладено обовязок доведення правомірності оплати праці найнятого працівника.

Частина 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачає, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Положеннями ст. 23 вказаного закону визначено, що заробітна плата працівників підприємств на території України виплачується у грошових знаках, що мають законний обіг на території України. Виплата заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь-якій іншій формі забороняється. Заробітна плата може виплачуватися банківськими чеками у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за період з 01 жовтня 2017 року по 22 березня 2018 року в сумі 7950 грн.

Так як позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на 43,2 % і вона була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (704,80 грн. 43,2% = 304,2 грн.)

Керуючись ст.ст. 13, 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість по заробітній платі в сумі 7950 грн..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір в сумі 304 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до апеляційного суду Полтавської.

Повний текст рішення складено 17.08.2018 року.

Суддя : О.А. Городівський