Постанова

Іменем України

14 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 646/1761/17

провадження № 22-ц/790/2430/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Коваленко І.П., Котелевець А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2017 року, ухвалене у складі судді Теслікової І.І., -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 05 вересня 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала у власність 4000 доларів США та зобовязалась повернути вказану суму у строк до 05 грудня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе зобовязань не виконала, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 106520 грн. основного боргу, а також 106520 грн. неустойки на підставі п. 2 договору, в всього стягнути 213040 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 213040 грн. та в дохід держави 2130 грн. 40 коп. судового збору.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог про стягнення з неї боргу у подвійному розмірі.

Мотивуючи скаргу зазначила, що дійсно між нею та позивачем було укладено договір позики, згідно з умовами якого вона отримала 4000 доларів США, що складала 106520 грн., але жодних штрафних санкцій за порушення зобовязань договором передбачено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав, що п. 2 укладеного між сторонами у справі договору позики прямо передбачено нарахування заборгованості у подвійному розмірі від простроченої суми у разі порушення позичальником зобовязань щодо повернення позики у передбачений договором строк.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, між 05 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала у власність 106520 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладання цього правочину є еквівалентом суми 4000 доларів США.

Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взятих на себе за договором позики зобовязань належним чином не виконала, правовими наслідками чого є стягнення з нею суми боргу у розмірі 106520 грн., а також передбаченої умовами договору неустойки у такому ж розмірі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

Статтею 546 ЦК встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 551 ЦК України).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Пунктом 2 договору сторони передбачили, що при простроченні виконання цього грошового зобовязання позичальник на вимогу позикодавця зобовязаний сплатити борг у подвійному розмірі від простроченої суми.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що взятих на себе за договором позики від 05 вересня 2016 року зобовязань щодо повернення боргу ОСОБА_2 не виконала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення заборгованості у розмірі 213040 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що сплата неустойки умовами укладеного договору позики передбачена не була, ОСОБА_2 не надано.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

ОСОБА_3