У Х В А Л А

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 759/9647/16

провадження № 61-47456ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Служба у справах дітей Святошинського району м. Києва, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначала, що спірний будинок АДРЕСА_1 належить їй одноосібно на праві власності, яке вона набула після смерті своїх батьків. В цьому будинку зареєстровано чотири особи - позивачка ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2, її малолітня дочка ОСОБА_4 та третя особа: ОСОБА_3

Просила суд визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування спірним житловим будинком в порядку статті 167 ЖК Української РСР та статей 405, 406 ЦК України, оскільки вона у лютому 2016 року добровільно залишила спірний будинок, вивезла свої особисті речі та меблі та переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка ОСОБА_5 у Херсонську область.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суди виходили з того, що відповідачка була зареєстрована в спірному будинку з часу народження, як дочка позивача, то вона має рівні права з останньою на користування спірним будинком. А відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік. А оскільки відповідачка не проживає в спірному будинку із-за конфліктних стосунків між нею та позивачем, то підстав для визнання її такою, що втратила права користування житлом, передбачених статтею 405 ЦК України немає. Також судами встановлено, що відповідач іншого житла не має.

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року, у якій просила ці рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не правильно встановленні фактичні обставини справи та застосовані норми права, оскільки, на думку заявниці, те що відповідачка мала право користування житловим приміщенням відповідно до закону, як член сім'ї власника, ще не означає що відповідачка не могла укласти угоду з власником житла як наймач. І така угода мала місце. Також, на думку заявниці, суди не вірно установили, що відповідачка не проживає в спірній квартирі із-за конфлікту між ними, оскільки конфлікт виник вже після її від'їзду.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, які випливають з права користування житлом, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 6 листопада 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко