ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1322/18

Головуючий у першій інстанції - Павлов В.Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/46/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз»

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення вартості нестачі паливно-мастильних матеріалів,

місце ухвалення судового рішення - м. Прилуки Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 31 травня 2018 року

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 вартості нестачі паливно-мастильних матеріалів у розмірі 7153,04 грн. на користь НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», а також стягнути з ОСОБА_3 вартість нестачі паливно-мастильних матеріалів у розмірі 2280,40 грн. на користь НГВУ «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проведення щомісячної інвентаризації на автозаправочній станції № 1 27 квітня 2017 року встановлена нестача паливно-мастильних матеріалів на суму 14067,83 грн. Разом з тим, станом на 31 березня 2017 року за результатами попередньої перевірки на АЗС № 1 нестач чи надлишків паливно-мастильних матеріалів не виявлено.

Як зазначає позивач, в період з 01.01.2017 року по 27.04.2017 року відпуск паливно-мастильних матеріалів на АЗС № 1 здійснювався операторами ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з якими укладені договори про повну особисту матеріальну відповідальність та договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 25.11.2010 р. у зв'язку з тим, що оператори виконували роботу безпосередньо пов'язану із прийманням, зберіганням та відпуском паливно-мастильних матеріалів.

Вказує, що ОСОБА_2 звільнений з роботи наказом № 43-к з 28.04.2017р. на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я. ОСОБА_3 оголошена догана з позбавленням премії на 100% за квітень 2017 року на підставі наказу № 1136-к від 30.06.2017 року.

Позивач наголошує, що упродовж квітня 2017 р. приймання паливно-мастильних матеріалів здійснювалось операторами АЗС № 1 без зауважень до кількості ПММ, а на час проведення 20 та 26 квітні перевірки паливно-роздавальних колонок щодо точності видачі доз пального, всі ці колонки видавали ПММ в межах норми похибки, про що були складені відповідні акти. На час проведення перевірки жодних повідомлень з боку операторів про порушення цілісності чи герметичності трубопроводів, паливно-роздавальних колонок, про наявність слідів підтікань, пошкодження чи відсутності (порушення) пломб, інших проявів стороннього проникнення на територію АЗС № 1 не надходило. як того вимагає робоча інструкція операторів заправних станцій.

Правильність роботи паливно-роздавальних колонок підтверджується також журналом проведення ремонтів та робіт на АЗС № 1.

У зв'язку з виявленою нестачею ПММ, була проведена перевірка з 10.05.2017 року по 14.06.2017 року КРС СНПР ПАТ «Укрнафта» правильності обліку та списання паливно-мастильних матеріалів на АЗС № 1 за період з 01.01.2017 р. по 30.04.2017р. За результатами перевірки складений акт № 06.2.1-09/18Ч від 14.06.2017 року (а.с.19-28 т.1). Перевірка підтвердила наявність встановленої нестачі паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 14067,83 грн. та підтвердила неналежне виконання трудових обов'язків операторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме відпуск дизпалива в кількості, яка не була вказана у відомостях обліку видачі дизпалива, списання такої кількості дизпалива, яка не відпускалась, але водії розписувались у відомостях про отримання саме цієї кількості дизпалива. За результатами проведеної перевірки на підприємстві був виданий наказ № 509 від 21.06.2017 року «Про перевірку КРС СНПР ПАТ «Укрнафта» зі змінами на підставі наказу № 88 від 31.10.2017 року (а.с.10-15).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь НГВУ «Чернігівнафтогаз» вартість нестачі пально-мастильних матеріалів в розмірі 7153 грн 04 к. та 1339 грн 12 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь НГВУ «Чернігівнафтогаз» вартість нестачі пально-мастильних матеріалів в розмірі 2 280 грн 40 к. та 422 грн 88 к. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог НГВУ «ЧНГ ПАТ «Укрнафта», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в порушення положень ст.ст. 263, 265 ЦПК України в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на надані відповідачами докази, а саме на відповідь НГВУ «ЧНГ ПАТ «Укрнафта» від 05.05.2018 року; відповідь НГВУ «ЧНГ ПАТ «Укрнафта» від 07.05.2018 року; відповідь Департаменту функціонального контролінгу ПАТ «Укрнафта» від 04.05.2018 року; свідчення свідка ОСОБА_5, а також відсутні посилання на Порядок проведення інвентаризацій на підприємстві, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 року та єдину інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджену наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року.

Апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції положень ст.ст. 10, 76, 77, 78 ЦПК України, оскільки єдиним доказом позивача є акт контрольного заміру від 27.04.2017 року, який не відповідає формі акту інвентаризації, визначеного додатком 22 Наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та звязку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року. Зазначеним наказом затверджено єдину інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Як зазначають апелянти, у позивача відсутні документи, на які посилається у позові, а саме акти інвентаризації паливно-мастильних матеріалів по АЗС № 1 БМТЗ НГВУ «ЧНГ ПАТ «Укрнафта» від 28-31.03.2017 року, від 21.04.2017 року, від 27.04.2017 року, а також розписки матеріально відповідальних осіб.

Апелянти вважають, що судом не встановлена їх вина у нанесенні прямої дійсної шкоди, що є порушенням положень ст. 130 КЗпП України.

Апелянти посилаються на те, що у відзиві сам позивач визнає той факт, що вина працівника в заподіянні шкоди доводиться роботодавцем, але посилається на виключення, яке не відповідає обставинам справи та не стосується членів колективної матеріальної відповідальності.

Також апелянт зазначають, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної оцінки акту контрольного заміру паливно-мастильних матеріалів по АЗС № 1 БМТЗ НГВУ «ЧНГ ПАТ «Укрнафта» від 20 квітня 2017 року, в якому зазначено нестачу бензину А-92 в кількості 448 л в ємкості № 5 та № 6, проте в цьому акті нестача по дизпаливу та по мастилу відсутня.

Тому апелянти наголошують, що остання інвентаризація була проведена 20 квітня 2017 року, у звязку з чим розрахунок збитків пропорційно відпрацьованому часу мав би проводитись не з 01.04.2017 року, а з 20.04.2017 року.

Окрім того, апелянти вважають, що судом першої інстанції не взято до уваги пропуск позивачем строку звернення до суду, враховуючи, що акт контрольного заміру складений 20.04.2017 року, а позов поданий до суду 25.04.2018 року і відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КЗпП України пропущений строк позовної давності в один рік.

Апелянти не погоджуються з посиланням суду першої інстанції в своєму рішенні на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21.11.2017 року, оскільки предметом оскарження був наказ про оголошення догани, яка оголошена не за факт виявленої нестачі пального, та постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 14.03.2018 року щодо оскарження ОСОБА_2 наказів про звільнення.

Також апелянти вважають, що суд першої інстанції безпідставно посилався в своєму рішенні на ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік», оскільки вона закріплює принципи бухгалтерського обліку, в той час як ст. 9 зазначеного Закону визначає вимоги до первинних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Чернігівнафтогаз» просить залишити без змін рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року, а в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт не забезпечення відповідачами зберігання матеріальних цінностей, внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків, та заподіяння матеріальної шкоди, а тому прийшов до висновку про її відшкодування на підставі ст.ст.130, 135-2 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 30.11.2006 року прийнято до НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ВАТ ''Укрнафта'' за строковим трудовим договором на посаду оператора заправних станцій 3 розряду бази матеріально-технічного забезпечення. 19.12.2006 року.

Відповідно наказу № 43 від 28.04.2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п.2 статті 41 КЗпП України (втрата довір'я).

Відповідно до наказу №155 від 24.11.2010 року ОСОБА_3 прийнята на посаду оператора заправних станцій з розряду на базу матеріально-технічного забезпечення НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ВАТ ''Укрнафта''.

Як убачається з матеріалів справи, 30.11.2006 року між оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_2 та НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' укладений договір про повну особисту матеріальну відповідальність, а 25.11.2010 року - з оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_3

25.11.2010 року укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' і членами колективу бригади АЗС №1 м. Прилуки в особі керівника колективу (бригадира) ОСОБА_3, а членами бригади є: ОСОБА_3 (керівник колективу (бригади)), ОСОБА_2, ОСОБА_4

Апеляційним судом встановлено, що на виконання доручення ПАТ «Укрнафта» спільно із СБ Чернігівського НПР з 10.05.2017 року по 14.06.2017 року проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності НГВУ «Чернігівнафтогаз», за результатами проведення якої був складений акт № 06.2.1-09/18.Ч від 14 червня 2017 року (а.с. 19-27).

Вказаною перевіркою на АЗС-1 виявлено нестачу паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 14 067 грн. 83 коп. бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693 грн. 18 коп., дизпалива в кількості 218 л на суму 4 311 грн. 17 коп. та мастила М10Г2К в кількості 3 л на суму 63 грн. 48 коп.

Результати зазначеної перевірки були визначені на підставі данних акту контрольних замірів від 31.03.2017 року та 27.04.2017 року, які містять необхідну інформацію щодо марки та видів ПММ, а також їх залишків в ємностях відповідно до документів бухгалтерського обліку.

Га спростування зазначених обставин відповідачами не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз», посилаючись на положення ст.ст. 130, 136, 137, 138 КЗпП України, постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду заподіяну роботодавцю», просило стягнути з відповідачів вартість нестачі паливно-мастильних матеріалів.

Апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Отже, необхідною умовою покладення на працівника повної матеріальної відповідальності є сукупність одночасно таких ознак, як пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника.

Згідно з п.1 ст.134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно чинному натепер Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого наказом Держкомпраці СРСР N 447/24 від 28.12.77 року, включені, зокрема, роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, базах, автозаправних станціях.

В судовому засіданні встановлено, що інвентаризація паливно-мастильних матеріалів проведена під час перебування на зміні оператора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і результати проведених на АЗС замірів від 31.03.2017 року були засвідчені ОСОБА_3, а від 27.04.2017 року - ОСОБА_2 без зауважень та без застережень (а.с.19-34 т.1).

Апеляційний суд відхиляє аргументи скарги про те, що акт контрольного заміру на АЗС № 1 від 27 квітня 2017 року за своєю формою не є доказом у цій справі, оскільки апелянтами висновки акту про наявність виявленої при контрольному замірі нестачі ПММ не спростовані у суді першої інстанції і на спростування зафіксованої цим актом нестачі не надано доказів апеляційному суду. Відтак, наявний у справі (а.с.28-30) акт контрольного заміру на АЗС № 1 від 27 квітня 2017 року апеляційний суд визнає належним, допустимим і достовірним доказом у цій справі як таким, що відповідає вимогам ст.ст.76-79 ЦПК України. Зазначений акт узгоджується із звіряльною відомістю від 27 квітня 2017 року, яка також підтверджує наявність нестачі та на спростування якої апелянтами належних і допустимих доказів не представлено (а.с.31 т.1).

Відповідно до ст.135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади).

Статтею 137 КЗпП України встановлено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що на час проведення відповідних перевірок жодних повідомлень з боку операторів про порушення цілісності чи герметичності трубопроводів, зєднань, слідів підтікань, пошкодження чи відсутності пломб, інших проявів стороннього проникнення на території АЗС № 1 не надходило. 20 та 26 квітня 2017 року були проведені перевірки пально-роздавальних колонок на АЗС №1 щодо точності видачі доз пального, які підтвердили їх видачу у межах норм похибки.

Відповідно до положень ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведений факт незабезпечення відповідачами зберігання матеріальних цінностей внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків та заподіяння матеріальної шкоди.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 листопада 2017 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Укрнафта» про визнання незаконним та скасування наказу № 807-к від 12.05.2017 року «Про порушення трудової дисципліни» та наказу № 1136-к від 30.06.2017 року «Про дисциплінарне стягнення»; рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу № 509 від 21.06.2017 року «Про перевірку КРС СНПР ПАТ «Укрнафта».

Зазначені судові рішення набрали законної сили і є преюдиціальними при розгляді даної конкретної справи відповідно до положень ст. 82 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що акт контрольного заміру від 27.04.2017 року, який не відповідає формі акту інвентаризації, визначеного додатком 22 Наказу Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду, оскільки зазначений акт є чинним та в установленому порядку не скасований, що також підтверджується і рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 серпня 2018 року.

Твердження апелянтів про те, що судом не встановлена їх вина у нанесенні прямої дійсної шкоди для стягнення матеріальної шкоди спростовуються наказом про звільнення ОСОБА_2 з посади оператора заправних станцій у зв'язку з втратою довір'я відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України з підстав неправомірного відпуску для власних потреб паливно-мастильних матеріалів та оформлення недостовірної документації, а також наказами про оголошення догани ОСОБА_3 за квітень та червень 2017 року з позбавленням премії у зв'язку з неналежним веденням облікової та звітної документації, допущення виникнення нестач або лишків нафтопродуктів, які знаходяться на обліку АЗ, порушення вимог п. 1.3 наказу НГВУ «Чернігівнафтогаз» № 1304 від 20.12.2012 року. Зазначені обставини встановлення судовими рішеннями, які набрали законної сили та є чинними, а саме рішеннями Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року та від 04 жовтня 2017 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності апеляційний суд враховує наступне.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» встановлено, що днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації слід вважати день підписання відповідного акту або висновку.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами перевірки окремих питань фінансово-господарського діяльності НГВУ «Чернігівнафтогаз», якою була встановлена нестача паливно-мастильних матеріалів, був складений відповідний акт 14 червня 2017 року, а з позовом ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» звернулось 25 квітня 2018 року, тобто в межах річного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не впливають на вирішення спору по суті та не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи відсутність належних та допустимих документальних доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрнафта».

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 38, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: