Справа № 303/5670/18
номер рядка стат. звіту - 45
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2018 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання втратившим право користування житлом, а саме: квартирою 13 в будинку 28 по вул.Берегівська у місті Мукачево.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власницею вказаної квартири, в якій крім неї зареєстрована відповідач ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_3 не проживає, щонайменше з 2017 року, що стверджується Актом від 13 вересня 2018 року. У свою чергу реєстрація відповідача порушує її права та інтереси, позбавляє її права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, створює зайві витрати по обслуговуванню та утриманню будинку, що негативно відображається на фінансовому становищі сім'ї.

З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у наданий судом строк та станом на 05 грудня 2018 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалася, відзив на позов не подала, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1508, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру № 13, яка знаходиться в будинку №28 по вул.Берегівська (вулиця 40 років Жовтня) в м.Мукачево (а.с.8-9), що також стверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів за № 9110257 від 13 жовтня 2010 року (а.с.10) та копією. Витягу про державну реєстрацію прав виданого Комунальним підприємством Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за № 27631288 від 13 жовтня 2010 року (а.с.11).

Згідно акту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку ТИСА від 13.09.2018 року відповідач ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно зі ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п. 3 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень ст. 8 Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції ратифікована Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися.

З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст.321 Цивільного кодексу України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами частини першої ст.316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою ст.318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).

Частиною другою п. 15 пленуму Верховного Суду України від 01.11.96 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, гарантуючи захист власності, закон надає власнику законодавчу можливість вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та передбачають правомочності щодо використання житла для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Обставини по справі на предмет їх відповідності вказаним вище положенням законодавства свідчать про те, що реєстрація відповідача у квартирі, за умови документально підтвердженого права власності позивача на даний обєкт нерухомості, перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом.

Отже, вимога за предметом позову у повній мірі відповідає законодавчо встановленому способу захисту порушеного права (ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України), яке не визнається відповідачем.

Як встановлено по справі, позивач є одноособовою власницею квартири у встановленому законом порядку, тому має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю згідно з положеннями ст. 318 Цивільного кодексу України, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в ній інших осіб.

Волевиявлення власника майна за предметом позовних вимог спрямоване на усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такі вимоги слід вважати правомірними, оскільки вони в повній мірі узгоджується з тими правомочностями, які передбачається цивільно-правовим інститутом права приватної власності (ст.ст. 316, 318 Цивільного кодексу України).

Поряд з цим, будь яких фактичних даних, які б свідчили про позбавлення позивача права власності на квартиру, чи наявності у відповідача права на користування нею, матеріали справи не містять. У позивача виникають незручності щодо вільного володіння своїм майном через те, що в квартирі зареєстрована відповідач.

Дані правовідносини регулюються положенням статті 405 ЦК України в частині вимог до ОСОБА_3 оскільки за встановлених фактичних обставин відповідач, є такою, що втратила право користування житлом, оскільки більше одного року у квартирі не проживає, а тому відповідно до положень статей 391 та 405 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевказані обставини справи, з огляду на їх узгодженість з нормами Конституції України, позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні будинком шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом, підлягають задоволенню.

Оскільки позивач не ставив вимоги про стягнення на її користь судового збору то такі слід віднести на її рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 316, 318, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, -

УХ В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 13 в будинку № 28 по вул.Берегівська у місті Мукачево Закарпатської області.

Судовий збір віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, мешканка: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 05.12.2018 року.

Головуюча Курах Л.В.