АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4069/16-ц 22-ц/774/371/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/4069/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 листопада 2016 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, посилаючись на те, що 23 січня 2016 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, він рухався на власному транспортному засобі, автомобілі марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці ХХII Партз'їзду в Дзержинському району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, де, біля будинку №4, в якому розташований магазин «33 квадратні метри», перед його автомобілем пробіг собака, у зв'язку з чим він різко зупинив автомобіль. В цей час до його автомобіля підбіг раніше незнайомий йому відповідач ОСОБА_2, який безпідставно, зі значною силою, наніс декілька ударів кулаками по капоту його автомобіля, внаслідок чого автомобіль зазнав пошкоджень у вигляді чисельних вм'ятин капоту.

Вина відповідача ОСОБА_2 у пошкодженні транспортного засобу підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23 січня 2016 року, талоном-повідомленням №64 від 04 лютого 2016 року за матеріалами ЖЕО №772 від 23 січня 2016 року.

В результаті протиправних дій ОСОБА_2 його автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, зазнав пошкоджень капота, на відновлення якого, згідно рахунку-фактури №Щ-00000077 від 11 липня 2016 року, необхідна сума грошових коштів, яка складає 4720,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4720,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень та судові витрати по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 листопада 2016 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4720,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн., та в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору - 1102,40 грн., а всього, - 10822,40 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, суд не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, чим позбавив доступу до правосуддя та надання заперечень на позовну заяву. При цьому, зазначає, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки факт звернення позивача до правоохоронних органів жодним чином не підтверджує факт пошкодження автомобіля, адже, працівниками поліції не оглядався автомобіль та не фіксувався розмір пошкоджень. Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не був притягнутий до відповідальності, то, на його думку, він не здійснював жодних протиправних дій по відношенню до автомобіля позивача. Крім того, вважає, що позивачем не доведено того, що автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, належить саме йому та розмір завданих збитків. Також, відповідач вважає недоведеними позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, оскільки відсутні докази в обґрунтування її наявності та розміру.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що власнику автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1,була завдана шкода внаслідок його пошкодження відповідачем ОСОБА_2, у зв'язку з чим завдана шкода має бути відшкодована винною особою у повному обсязі.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду (а.с. 70-72).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, всі судові повідомлення про призначення справи до розгляду, які направлялися на адресу відповідача ОСОБА_2, повернулися на адресу суду із відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с. 34, 37).

Таким чином, ОСОБА_2 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності без обов'язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За правилом ст.317 ЦК України, змістом права власності, є право володіння, користування і розпорядження майном. За положеннями ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року №6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року).

За змістом ст. 57 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Аналогічні положення закріплено й у статтях 76-81 ЦПК України, в редакції чинній на теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, є позивач ОСОБА_1

23 січня 2016 року співробітниками Дзержинського (на теперішній час - Металургійний) ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від позивача ОСОБА_1 було прийнято заяву про вчинене кримінальне правопорушення, в котрій останній просив правоохоронні органи провести перевірку та притягнути до відповідальності незнайомого йому чоловіка у віці 50-55 років, котрий 23 січня 2016 року, приблизно о 16:50 годині, перебуваючи по вулиці ХХII Партз'їзду в Дзержинському (на теперішній час - Металургійний) району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, біля будинку №4, в якому розташовано магазин «33 квадратні метри», з хуліганських спонукань пошкодив належний йому транспортний засіб, автомобіль марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, чим завдав йому матеріального збитку на загальну суму 6000,00 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення від 23 січня 2016 року (а.с.5, 13)

Вказану заяву позивача ОСОБА_1 було прийнято працівниками Дзержинського (на теперішній час - Металургійний) ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області саме 23 січня 2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією талону-повідомлення №64 від 23 січня 2016 року (а.с.6).

Згідно висновку за матеріалами ЖЄО №772 від 23 січня 2013 року, в діях відповідача ОСОБА_2 формально встановлено склад злочину, передбаченого ст.194 КК України, однак, враховуючи, що сума завданого ОСОБА_1 збитку, через свою малозначність не становить суспільної небезпеки, перевірка за заявою ОСОБА_1 закінчена, факти викладені у його заяві вважаються такими, що знайшли своє підтвердження (а.с.7).

Згідно повідомлення Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області на місці пошкодження автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, працівниками поліції була складена фото-таблиця та долучена калькуляція вартості ремонту цього автомобіля, згідно якої пошкоджений капот автомобіля потребує наступних відновлювальних робіт: рихтовка, підготовка до покраски, покраска, поліровка.

Згідно рахунку-фактури №Щ-00000077 від 11 липня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, становить 4 720,00 грн. (а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази пошкодження автомобіля спростовуються вищевикладеним.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_5, який підтвердив викладені позивачем обставини та зазначив, що він бачив, як відповідач ОСОБА_2 наніс три удари по капоту автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту належності йому на праві власності автомобіля марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, спростовуються Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_2, виданим Криворізьким ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області.

Отже, матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що протиправними діями ОСОБА_2 автомобілю марки «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_1, було завдано механічні пошкодження, вартість відновлення якого становить 4 720,00 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини.

Згідно положень ст.23 ЦК України моральна шкода визначена, як така, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Згідно роз'яснень, викладених у п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг душевних страждань позивача, пов'язаних із необхідністю докладення зусиль для відновлення пошкодженого автомобіля, налагодження звичного ритму життя та небажання відповідача відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 200,00 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів частково задовольняє позовні вимоги та стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 720,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 4 920,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1102, 40 грн. (а.с. 1, 17).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 листопада 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 4720 (чотири тисячі сімсот двадцять) гривень 00 (нуль) копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 (двісті) гривень 00 (нуль) копійок, а всього 4 920 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на оплату судового збору у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: