Справа № 439/1697/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/783/5593/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 від вартості майна спільної власності подружжя, проданого без письмової згоди одного із членів подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5, у якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 у свою користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, марки "Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску, пасажирського, що складає 89 923 грн. 50 коп. та 1/2 вартості автомобіля, марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску, пасажирського, що складає 81 099 грн., що в свою чергу становить загальну суму 171 022 грн. 50 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на такі обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2011 року по 31 жовтня 2016 року (шлюб розірвано рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року). За час шлюбу в кінці серпня 2014 року за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 за кордоном придбав автомобіль, марки "Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску. Також, за час перебування в шлюбі в кінці серпня 2014 року за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 за кордоном придбав автомобіль марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску.

27 січня 2015 року ОСОБА_5 без дозволу позивача самостійно уклав договір купівлі-продажу автомобіля, марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску, з громадянином ОСОБА_7, мешканцем Тернопільської області та продав його останньому.

Так само 28 квітня 2015 року ОСОБА_5 без дозволу позивача самостійно уклав договір купівлі-продажу автомобіля, марки "Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску з громадянином ОСОБА_6, мешканцем смт.Млинів Рівненської області та продав його останньому.

Позивач вказує, що їй і досі не відомо, при яких обставинах та за якою ціною ОСОБА_5 продав їхні автомобілі, що були спільною сумісною власністю подружжя. Також, їй невідомо куди відповідачем були використані одержані від продажу автомобілів кошти. ОСОБА_5 приховав їх від неї і ніяк не використав їх на сімейні потреби. Коштів від реалізації спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1/2 вартості автомобіля ОСОБА_5 позивачу не передавав.

Позивач вважає, що має право на отримання компенсації половини вартості відчужених колишнім чоловіком - ОСОБА_5 транспортних засобів без її письмової згоди. Позивач вказує, що вартість обох автомобілів, відповідно до експертних автотоварознавчих досліджень транспортних засобів №5 від 26 грудня 2016 року та №6 від грудня 2016 року складає 342 045 грн.(триста сорок дві тисячі сорок п'ять гривень). А тому, позивач вважає, що має право на компенсацію 1/2 частки вартості вказаних автомобілів.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповно встановлених обставинах справи. Звертає увагу, що висновки суду про те, що кошти отримані від продажу автомобілів не були витрачені в інтересах сім"ї є помилковими та не підтвердженими. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Також просить вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_3 підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України в чинній редакції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з 11 серпня 2011 року по 18 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2016 року. /а.с. 8/

Також встановлено, що 22.08.2014 року ОСОБА_5 через митний кордон України ввезено два автомобілі, марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску та марки "Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску, первинна реєстрація яких проведена 04.09.2014 року на ім"я ОСОБА_5 /а.с. 128-156/

Автомобіль марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5 був ним відчужений - проданий 27.01.2015 року ОСОБА_7 /а.с. 128-134/.

Автомобіль марки "Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_5 був ним відчужений - проданий 28.04.2015 року ОСОБА_6. /а.с. 78/.

Встановлено, що 05.08.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ "Платинум Банк" укладено кредитний договір , згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 14 056 грн. 15 коп. на поточні потреби з терміном повернення до 20.11.2017 року /а.с. 90-92/.

15.10.2012 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір Л71.188.13696, згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 17 937 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 50 місяців /а.с. 101-102/.

21.10.2011 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 13 982 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 12 місяців. /а.с. 103-104/.

18.04.2012 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір згідно якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 16 370 грн. 00 коп. на поточні потреби строком на 12 місяців. /а.с. 103-104/.

Згідно довідки від 16 серпня 2016 року, виданої ВАТ "Ідея Банк", у ОСОБА_5 немає заборгованості за кредитним договором Л71.188.13696 /а.с. 109/.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд виходив з тих обставин, що два спірні автомобілі були придбані за час перебування сторін в шлюбі і були їхньою спільною власністю подружжя, такі автомобілі були відчуженні одним із подружжя за час шлюбу і кошти від продажу такого майна використані в інтересах сім"ї, на час припинення ведення спільного господарства сторонами майно вибуло із власності подружжя, а тому таке майно не може бути предметом поділу. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що предметом поділу не можуть бути кошти, отримані від продажу такого майна, оскільки такі кошти були використані в інтересах сім"ї і на час припинення спільного ведення господарства сторонами такі кошти відсутні. Доказів, які б доводили зворотне, сторонами суду не надано.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Здійснений відповідачем продаж спірних автомобілів, які були придбані ним за час шлюбу виходить за межі дрібного правочину (договору), в зв"язку з чим протребував згоди ОСОБА_3 при продажі таких автомобілів.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено наступне, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Жодних домовленостей про частки майна позивача та відповідача щодо спільної сумісної власності між сторонами не було.

Відповідно до ч.1-4 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вирішуючи спір між подружжям (сторонами) про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірні автомобілі були придбані за кошти матері відповідача - ОСОБА_8, оскільки відповідач ніде не працював, а позивач працювала та отримувала мінімальний дохід, і в подальшому, кошти отримані від ріалізації автомобілів були використані в інтересах сім"ї, зокрема: на погашення кредитних зобов"язань перед банками, які були у ОСОБА_5, і які виникли у нього в інетересах сім"ї, боргу перед матір"ю у розмірі вартості придбаних у Королівстві Нідерланди автомобілів, а також на поточні витрати сім"ї, в той час як жодним належним доказом такі обставини не підтверджені.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України (ч.4 ст. 60 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пояснення відповідача та одного свідка з його сторони не є доказом того, що кошти на придбання вищезгаданих автомобілів відповідачем були позичені в його матері.

Окрім цього, сам факт наявності у одного з членів подружжя споживчого кредиту не є фактом використання отриманих коштів в інтересах сім"ї.

Частиною 1 ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними

В п. 30 Постанови Пленуму Верхового суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз"яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України ( 2947-14 ).

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля марки "Opel моделі Vivaro", двигун 1,9 л. вид палива-дизель, який був у користуванні, тип пасажирський 2003 року випуску в середньостатистичному нормальному, експлуатаційному і укомплектованому стані без пошкоджень і суттєвих дефектів, згідно аналізу пропозицій продажу сайту auto.ria з врахуванням коефіцієнту торгу 0,90, станом на 26 грудня 2016 року становить 179847 грн. /а.с. 73/.

Середня ринкова вартість автомобіля марки "Volkswagen моделі Caddy", двигун 2,0 л. вид палива-дизель, який був у користуванні, тип пасажирський 2004 року випуску в середньостатистичному нормальному, експлуатаційному і укомплектованому стані без пошкоджень і суттєвих дефектів, згідно аналізу пропозицій продажу сайту auto.ria з врахуванням коефіцієнту торгу 0,90, станом на 26 грудня 2016 року становить 162198 грн. /а.с. 74/

За таких обставин, оскільки спірні автомобілі були продані відповідачем без письмової згоди позивача, за відсутності доказів, що такі кошти були використані в інтересах сім"ї, ОСОБА_3 має право на відшкодування 1/2 вартості автомобілів проданих ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Оскільки суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог і про необхідність задоволення позову повністю, судові витрати (судовий збір) в розмірі 3591,45 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 27 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 від вартості майна спільної власності подружжя, проданого без письмової згоди одного із членів подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля, марки " Opel Vivaro 1870", 2003 року випуску, пасажирського, що складає 89 923 грн. 50 коп. та 1/2 вартості автомобіля, марки "Volkswagen Caddy 1968", 2004 року випуску, пасажирського, що складає 81 099 грн., що в свою чергу становить загальну суму 171 022 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3591,45 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк