АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1197/18 Справа № 180/871/17 Головуючий у 1 й інстанції - Нанічкіна Н. М. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, виконавчий комітет Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1. Цю квартиру отримав його батько 31.12.1968 року, але ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер, позивач був прописаний у квартирі і тому став наймачем після його смерті. У спірній квартирі зареєстрований також його брат ОСОБА_4 та син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Його брат зараз не проживає у квартирі, але пообіцяв виписатися. Відповідач ОСОБА_3 з 2005 року не проживає у вказаній квартирі, а проживає з цивільною дружиною по АДРЕСА_2. Добровільно не виписується, комунальні платежі не сплачує, особистих речей у квартирі не має, квартирою не цікавиться. Реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди, оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач просить визнати втратившим право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3, не маючи на те законних підстав. В силу того, що позивач не є наймачем житла, членом сім'ї наймача та фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року, він втратив права члена сім'ї наймача, зокрема, і право на звернення до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є наймачем спірної квартири, оскільки він виконує обов'язки наймача, сплачує комунальні послуги та саме з ним заключені всі договори щодо надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що право на заняття житлової площі - квартири АДРЕСА_1 - отримав ОСОБА_5 на підставі ордеру НОМЕР_1 від 31 грудня 1968 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, про що є копія свідоцтва про смерть (а.с.6).

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 299 від 03 червня 2017 року, виданої ОСББ «Привокзальне 172», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, 1965 року народження, ОСОБА_4, 1969 року народження, і ОСОБА_3, 1986 року народження (а.с.8).

Тобто, в квартирі зареєстровано три особи: два сина наймача ОСОБА_5, та його онук.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить визнати втратившим право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_3, не маючи на те законних підстав. В силу того, що позивач не є наймачем житла, членом сім'ї наймача та фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року, він втратив права члена сім'ї наймача, зокрема, і право на звернення до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 71 ЖК Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем проживання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення, немає.

При цьому, під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом із тим обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Актом від 01 червня 2017 року встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року і по теперішній час у квартирі за адресою АДРЕСА_1 не проживає. (а.с. 7), проте інших доказів на підтвердження вказаних фактів суду надано не було.

За таких обставин, доказів того, що відповідач ОСОБА_3 взагалі не проживає у спірній квартирі з поважних, чи не поважних причин суду надано не було, вчинення перешкод у користуванні квартирою позивачу з боку відповідача судом також не встановлено.

Крім того, позивач звертаючись до суду послався на вимоги ст. 71 ЖК України, проте як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 фактично виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, про що зокрема було з'ясовано в суді апеляційної інстанції.

А відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Разом з цим позивач таких вимог не заявляв, а суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у зв'язку з чим позов є необгрунтований.

Висновки суду щодо того, що позивач не є наймачем житла, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки після смерті батька ОСОБА_5, позивач фактично є наймачем даного житла оскільки він проживає у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги та саме з ним були укладені всі договори щодо надання житло-комунальних послуг.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року - змінити в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

М.Ю. Петешенкова