КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/3287/18
Головуючий у першій інстанції - Муранова-Лесів І.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2342/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю &qur:;Уралтрубопровод&qu с;, третя особа - директор Товариства з обмеженою відповідальністю &que=;Уралтрубопровод&quon; ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди за порушення строків виплати заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю &qu=';Уралтрубопровод&qufo; та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за 2013 - 2016 роки в сумі 616 750 російських рублів та відшкодування витрат на проїзд до місця виконання трудового договору на суму 12 180 російських рублів. Стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в загальній сумі 100 000 російських рублів.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, третя особа по справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції з підстав помилково визначеної підсудності та ухвалити нове судове рішення, яким повернути позовну заяву ОСОБА_3 для подання до належного суду.

При цьому посилався на те, що суд помилково прийшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають розгляду в Бориспільському міськрайонному суді Київської області, оскільки до правовідносин по вказаній справі слід застосовувати законодавство сторони працевлаштування - Російської Федерації.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 при апеляційному розгляді підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

При апеляційному розгляді зазначив, що відповідно до ст. 52, 53 Закону України «Про міжнародне приватне право» Бориспільський міськрайонний суд не мав права відкривати провадження у справі, оскільки відповідно до Міжнародної угоди укладеної в 1993 році між Україною та Російською Федерацією спори що виникають з трудових спорів вирішуються на території тієї держави на якій зареєстрований працедавець, тобто в даному випадку РФ.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вимоги заявлені у суді першої інстанції, вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відкриваючи провадження по вказаній справі, суд керувався ст.ст. 19, 23, 27, 28, 497 ЦПК України та ст.ст. 52-54 Закону України &que-;Про міжнародне приватне право&que=;.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком районного суду виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 5 Закону України &quin;Про зовнішньоекономічну діяльність&qute; іноземні суб'єкти господарської діяльності, що здійснюють зовнішньоекономічну діяльність на території України, мають право на відкриття своїх представництв на території України. Реєстрацію представництв інших іноземних суб'єктів господарської діяльності здійснює центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до п. 7 &qurg;Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні&quti;, затвердженої Наказом № 30 Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року (у редакції наказу Міністерства економіки України №179 від 15 червня 2007 року), у разі реєстрації представництва іноземного суб'єкта господарської діяльності заявнику видається Свідоцтво з відповідним номером. Дані про реєстрацію вносяться до Реєстру представництв, що ведеться з Міністерством, в якому зазначаються: реєстраційний номер представництва, дата реєстрації, найменування та місце знаходження іноземного суб'єкта господарської діяльності та інші дані.

За таких обставин, з метою виконання вимог ст. 187 ЦПК України, судом першої інстанції потрібно було перевірити місцезнаходження відповідача за відомостями, внесеними до Реєстру представництв.

Крім того, згідно зі ст. 8 КЗпП Українитрудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України &q?ід;Про міжнародне приватне право&q?цю;.

Згідно ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Основним питанням при відкритті провадження у справі з іноземним елементом є з'ясування судом питання про те, чи поширюється його територіальна компетенція на розгляд даної справи.

Цивільний процесуальний кодекс України (ст.ст.27 -30 ) передбачає, загальну, територіальну та виключну підсудність. У той же час Закон України &q?ни;Про міжнародне приватне право&qu=U;(ст.ст.75-77) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст. 3, 497 ЦПК Україниповинні керуватися як нормами Цивільно-процесуального кодексу України, так і нормами Закону України &q?ві;Про міжнародне приватне право&qule;та нормами відповідних міжнародних договорів.

Закон України &quar;Про міжнародне приватне право&qu00; встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, ст.ст. 75 - 77 Закону).

Пункт 1 ч. 1 ст. 76 Закону України &qu00;Про міжнародне приватне право&qufy;передбачає право сторін передбачити своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом.

Відповідно до ст. 52 Закону України &qu00;Про міжнародне приватне право&quy:;до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони в п. 12 Договору про одноразове надання послуг з фізичною особою передбачили, що за невиконання чи неналежне виконання наданих послуг по Договору сторони несуть відповідальність, встановлену діючим законодавством РФ, з чого випливає, що спір не відноситься до справ з виключною підсудністю (ст. 77 Закону України &q?жн;Про міжнародне приватне право&q?ов;), на підставі чого колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового та не обґрунтованого висновку про відкриття провадження у справі за загальними правилами підсудності.

Крім того, відсутні і інші, передбачені ст. 76 Закону України &quxt;Про міжнародне приватне право&qund; підстави для визначення підсудності справи судам України.

Аналіз правових норм ст. 496, п. 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, ст. 8 КЗпП України, ст. ст. 75 - 77 Закону України &q?з ;Про міжнародне приватне право&quco;і змісту поняття &qu 1;підсудність&quty; не дає підстав для висновку про те, що вживане в п. 8 ч. 1 ст.353 ЦПК Українипоняття &qur:;підсудність&q?кр; охоплюється виключно територіальним розподілом цивільних справ між місцевими судами України та не поширюється на інші випадки порушення територіальної підсудності (міжнародної підсудності).

Аналізуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_3 працював за межами України за трудовим Договором, укладеним з іноземною компанією, зареєстрованою за межами України, у якої відсутні на території України рухоме або нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, а також відсутня філія або представництво іноземної компанії на території України, і що сторонами визначено порядок урегулювання спорів - відповідно до законодавства країни роботодавця, суд першої інстанції відкрив провадження в цій справі з порушенням правил підсудності.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням матеріалів вказаної справи до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду, для вирішення питання щодо підсудності вказаної справи саме Бориспільському міськрайонному суду, відповідно до вимог ст. 374 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалено без додержанням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 379, 380, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

О.В.Фінагеєв