Справа № 344/1797/18
Провадження № 2/344/2307/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №80 в будинку №98 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, зняття з державної реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №80 в будинку №98 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, зняття з державної реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідач, який є його сином, зареєстрований за вказаною адресою, однак ніколи не проживав та не проживає. Жодних особистих речей відповідача в квартирі немає, витрати на утримання квартири не несе. Реєстрація ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №80 в будинку №98 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, зняти з державної реєстрації місця проживання.

Позивач вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задоволити в повному обсязі (а.с. 36).

Відповідач вимоги заявленого позову визнав в повному обсязі, просив задоволити (а.с. 38).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 10.12.2012 року №783, Витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2012 року №37017030, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності на лежить ОСОБА_1 (а.с. 4, 5).

Згідно копії довідки №10 про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 04.01.2018 року, виданої ЖЕО Житло-Сервіс, будинкової книги для реєстрації громадян від 19.06.2013 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 7-9).

Як вбачається з письмової заяви свідка ОСОБА_3, який є сусідом ОСОБА_1, жодного разу не бачив ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, та не бачив, щоб там взагалі хтось проживав (а.с. 37).

Позивач ОСОБА_1 вказує, що реєстрація гр. ОСОБА_2 у його квартирі, який насправді там не проживає, перешкоджає здійсненню ним права на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, нарахування сум по оплаті житлово-комунальних послуг проводиться виходячи із кількості зареєстрованих в квартирі осіб.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, створює перешкоди у здійсненні ним права власності вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому його слід поновити.

Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, враховуючи те, що відповідач визнав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №2 по вул. В.Ветеранів, 3А в м. Івано-Франківську.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, аналізуючи норми даних статей, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації немає потреби. З даною вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до частково задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 242, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою №80 в будинку №98 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську, зняття з державної реєстрації місця проживання задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі №98 по вул. Галицькій в м.Івано-Франківську.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.06.2018 року.

Суддя Пастернак І.А.