Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2032/18 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 52 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2018 року під головуванням судді Дубовік О.М.

у цивільній справі №278/2032/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з 22 червня 2013 року по 19 січня 2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем, за час якого у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею. Відповідач матеріально та морально не підтримує її та дитину, не піклується про сина, не займається його вихованням та не цікавиться його розвитком. Станом на червень 2018 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 54162,42 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнути судові витрати. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема апелянт зазначає, що відповідач не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування та з 2015 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що є самостійною підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Суд першої інстанції не навів мотивів неприйняття висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки і піклування, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 Крім того, відповідач не виконує рішення органу опіки і піклування щодо участі у вихованні дитини, яке ухвалено за його ж зверненням.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 січня 2016 року розірвано шлюб між сторонами у даній справі, за час якого у них народилася спільна дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачкою (а.с.5,7,11).

Згідно з довідкою Житомирського РВДВС від 12 липня 2018 року №76-36/4/37322 відповідач станом на 30 червня 2018 року має заборгованість в сумі 54 162,42 грн. по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які були стягнуті рішенням Богунського районного суду м.Житомира (а.с.6,9,10).

Зі змісту характеристики ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданої Житомирським навчально-виховним комплексом за №11 від 11 липня 2018 року, убачається, що до дитячого садка дитину приводить його мати або дідусь, батько в навчальний заклад не з'являється, вихованням не цікавиться (а.с.12).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 05 вересня 2018 року №938 був затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його сина ОСОБА_5 (а.с.40).

Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 серпня 2014 року №298 відповідачу було визначено дні та години побачення із сином відповідно до його заяви (а.с.8).

24 липня 2018 року відповідач звертався до виконавчої служби з повідомленням про своє працевлаштування та з проханням проводити стягнення аліментів на користь позивача із його заробітної плати (а.с.29).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов»язки. Разом з тим, дійшов обгрунтованого висновку про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу, є передчасним.

При цьому судом враховано, що згідно зі ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку.

За змістом ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року Верховний Суд України зазначив, що відповідно до ч.ч.1 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину (ч.ч.1-4 ст.150 СК України).

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України).

Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, вони можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї (ч.8 ст.7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст.7 СК України).

Як визначено п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх осіб з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволення позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконання ними батьківських обов'язків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується за відсутності інших можливих способів вирішення проблеми. При цьому суд, керуючись ч.6 ст.19 СК України, вважає можливим не погодитися з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки, на переконання суду, він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Сам орган опіки і піклування не сприяв виконанню відповідачем рішення щодо його участі у вихованні дитини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач влаштувався на роботу, звертався до роботодавця з проханням проводити стягнення аліментів на користь позивача з його заробітної плати, тобто вчиняє дії для забезпечення виконання своїх батьківських обов'язків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, суд вважає необхідним попередити відповідача про зміну свого ставлення до виконання своїх батьківських обов»язків та покласти на орган опіки і піклування обов»язок контролю за їх виконанням. У зв»язку з цим рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2018 року змінити. Доповнити резолютивну частину рішення другим абзацем наступного змісту.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки і піклування Житомирської міської ради обов»зок контролювати виконання останнім своїх батьківських обов»язків.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 29.11.2018 року.