Справа № 342/479/17
Провадження № 22-ц/779/723/2018
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про здійснення перерахунку раніше стягненої судом суми боргу по сплаті аліментів та стягнення процентів за користування несплаченими вчасно коштами, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городенківського районного суду від 13 лютого 2018 року у складі судді Федів Л.М., ухвалене в м. Городенка, повний текст якого складено 22 лютого 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім її чоловіком та батьком двох дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Шлюб між сторонами розірвано рішенням Городенківського районного суду від 11.12.2012 року, дітей залишено проживати з матірю.

На підставі рішення Городенківського районного суду від 18.02.2013 року видано виконавчий лист від 19.02.2013 року по справі №342/10/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Відповідач ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань, внаслідок чого станом на 01.05.2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 81 455,15 грн., що підтверджується довідкою ВДВС в Городенківському районі від 10.05.2017 року.

Позивач зазначила, що з часу ухвалення рішення мало місце значне знецінення коштів внаслідок інфляції, тому вважає, що вказана в рішенні суду сума аліментів підлягає індексації, а окрім того з позивача слід стягнути 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В обгрунтування правової підстави своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказала на положення ст.ст.624, 625 та 1050 ЦК України та просила суд стягнути з ОСОБА_3 всього 56 112,80 грн. за період з січня 2013 року по квітень 2017 року, з яких: 45 559,48 грн. втрати від інфляції та 10 563,32 грн. 3% річних.

Рішенням Городенківського районного суду від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не взяв до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини щодо відповідальності обох батьків за матеріальне забезпечення дитини.

У рішенні суд ствердив, що існує заборгованість по сплаті аліментів у великому розмірі, проте не врахував цього при ухваленні рішення.

Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Городенківського районного суду від 11.07.2017 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

В цілому апелянт вважає, що рішення суду не обгрунтоване, а обставини, які мають важливе значення для розгляду спору, належним чином не встановлені.

З наведених підстав апелянт просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3. ОСОБА_7 в порядку ст.360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому заперечила доводи апеляційної скарги.

Представник звернула увагу на те, що старша донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом з батьком з 2014 року і лише 08.07.2017 року поїхала до матері за кордон. Цей факт встановлений рішенням Городенківського районного суду від 11.07.2011 року, яке на час вирішення спору не скасовано.

ОСОБА_8 того, заборгованість по сплаті аліментів у відповідача виникла не внаслідок умисного ухилення від їх сплати, а у зв'язку з усною домовленістю із колишньою дружиною про спільне утримання доньок, а саме про те, що старша донька проживає з батьком та перебуває на повному його утриманні, а молодша з матірю. Позивачка з огляду на таку домовленість обіцяла відмовитися від аліментів на утримання дітей у цей період, а відповідач вважав таку домовленість реальною. Про наявність заборгованості ОСОБА_3 не знав та не повідомлявся працівниками ОСОБА_8 того, станом на 08.08.2017 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, про що свідчить довідка ДВС, яка міститься в матеріалах справи.

Також, представник ОСОБА_3 посилається на те, що позивач безпідставно обгрунтовує позовні вимоги положеннями ст.625 ЦК України, якою встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, що не стосується сімейних правовідносин.

З наведених підстав представник ОСОБА_3 просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення Городенківського районного суду від 13.02.2018 року залишити без змін.

Відповідно до п.8 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року.) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача просила відмовити в задоволенні скарги.

Сторона апелянта представництво не забезпечила. Клопотання представника апелянта відхилено, ухвалено слухати справу у відсутності належно повідомленої сторони.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони , перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки такі врегульовано нормами сімейного законодавства. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами спору зобов'язальні правовідносини не виникли, правові підстави для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання відсутні. При цьому суд зіслався на правову позицію Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2759 цс 15.

Окрім того, судом встановлено, що згідно розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 05.09.2017 року, борг ОСОБА_3 по виконавчому листу № 342/10/13-ц від 18.02.2013 р. за аліментами відсутній. Переплата по сплаті аліментів на 01.09.2017 р. становить 22993,60 грн., що спростовує факт ухилення відповідача від виконання свого обов'язку по сплаті аліментів.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є колишнім подружжям та батьками двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який був реєстрований 04.08.2001 року у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 4 - розірвано.

Рішенням Городенківського районного суду від 18.02.2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі по 800 (вісімсот) гривень, щомісячно на кожну дитину; стягнення аліментів розпочати з 04.01.2013 року і проводити до досягнення дітьми повноліття (а.с.5).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11.07.2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Вирішено звільнити ОСОБА_3 від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла в період з 01.01.2015 р. по 01.01.2017 р., в сумі 19200 грн., що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також вирішено звільнити ОСОБА_3 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.01.2017 р. до 08.07.2017 р.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 з 01.01.2015 р. по 08.07.2017 р. перебувала на матеріальному утриманні батька ОСОБА_3 (а.с.85-87).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.09.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Городенківського районного суду від 11.07.2017 року у даній справі залишено без змін (а.с.88-89).

Відповідно до розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, складеного старшим державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 10.05.2017 року, борг ОСОБА_3 по виконавчому листу № 342/10/13-ц , виданому 18.02.2013 р. Городенківським районним судом, за аліментами в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за період з 04.01.2013 року по 01.05.2017 рік складає 81445,15 грн. За вказаний період предявлено 6 квитанцій на суму 2316,10 грн (а.с.10).

Як вбачається з Висновку інспектора Городенківського ВП від 23.03.2017 р. стверджено, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочину, відповідальність за який передбачена ст. 164 КК України, та встановлено, що одна з дочок, на яку він повинен сплачувати аліменти в користь ОСОБА_2, - ОСОБА_4, фактично проживає разом з батьком (а.с.42).

А згідно розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Городенківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 05.09.2017 року, борг ОСОБА_3 по виконавчому листу № 342/10/13-ц , виданому 18.02.2013 р. Городенківським районним судом, за аліментами в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, за період з 04.01.2013 року по 01.09.2017 рік складає 87845,16 грн.

Боржником за вказаний період оплачено аліменти на суму 87845,16 грн. На підставі рішення Городенківського районного суду № 342/79/17 від 11.07.2017 р. боржника звільнено від сплати заборгованості по аліментах, які виникли в період з 01.01.2015 р. по 01.01.2017 р. в сумі 19200,00 грн., що стягнуто з боржника на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 01.01.2017 р. по 08.07.2017 р., а всього 24593,60 грн. борг по сплаті аліментів станом на 01.09.2017 р. відсутній. Переплата по сплаті аліментів на 01.09.2017 р. становить 22993,60 грн. (а.с.60-61).

Звертаючись до суду із позовом у травні 2017 року, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 45 559,48 грн. втрат від інфляції (індексацію) та 10 563,32 грн. 3% річних, а всього 56 112,80 грн. - за період з січня 2013 року по квітень 2017 року.

При цьому, як на правову підставу своїх вимог, позивачка посилається на ст.ст. 624, 625 та 1050 ЦК України.

Відповідно до ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Щодо порядку застосування вищевказаних положень цивільного законодавства, а також правової природи правовідносин, на які вони поширюються, Верховним Судом України надано розяснення у листі "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" від 01.07.2014 року. Зокрема вказано, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив і у постанові № 6-2759цс15 від 20.01.2016 року, на яку обгрунтовано зілався суд першої інстанції.

Так Верховний Суд України наголосив, що при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

З огляду на зміст спірних правовідносин , вони виникли з сімейних правовідносини, які врегульовано нормами спеціального, а власне сімейного законодавства.

Так, знецінення аліментів врегульовано частиною 2 статті 184 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що спір виник на стадії виконання судового рішення, відтак підлягають застосуванню також і норми Закону України «Про виконавче провадження».

Сімейним законодавством також встановлено відповідальність платника аліментів за прострочення виконання свого обов'язку у вигляді неустойки (пені).

Зокрема статтею 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов'язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов'язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред'явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Отже, до сімейних правовідносин, які виникли внаслідок прострочення сплати аліментів може бути застосовано спеціальну норму права, а саме ст. 196 СК України, а не ст. 625 ЦК України.

При цьому доведенню підлягає наявність вини платника аліментів у невиконанні обов'язку щодо сплати аліментів.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Городенківського районного суду від 11.07.2017 року, яким частково задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо невірно обраного позивачкою правового обгрунтування своїх позовних вимог.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2018 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

ОСОБА_9