Справа №461/8312/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

24 січня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Львова цивільну справу за позовом Військової прокуратури Західного регіону України, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

Військова прокуратура Західного регіону України, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить витребувати нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 36 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 21 травня 2008 року за державою оформлено право власності на нежитлове приміщення площею 39 кв. м., що знаходиться по вул. Стрийській, 36 у м. Львові, а право господарського відання на вказане нерухоме майно зареєстровано за державним підприємством Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування». У подальшому, 10 квітня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» укладено договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, у зв'язку з чим, останнє набуло право власності на спірний обєкт нерухомості. Зазначає, що судовими рішеннями підтверджено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза її волею внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року та зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» повернути до державної власності нежитлове приміщення, площею 39 кв. м., що знаходиться по вул. Стрийській, 36 у м. Львові. Стверджує, що ОСОБА_2, будучи одним з учасників ТзОВ «Дует-СК», які володіють у сукупності 100% загальної кількості голосів усіх учасників вказаного товариства, на підставі протоколу зборів останнього та акту прийому-передачі майна, оформив за собою право приватної власності на майно, яке є предметом спору. Просить позов задоволити.

Представники позивача в судове засідання не зявилися, однак через канцелярію суду подали спільну заяву, в якій просять проводити розгляд справи у їх відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечують.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представники позивача не заперечують.

Згідно із ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 103707791 від 14.11.2017 року /а.с.67-70/ свідчить, що нежитлове приміщення площею 39 кв. м., що знаходиться по вул. Стрийській, 36 у м. Львові було власністю держави та знаходилося на праві господарського відання Державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування».

Між Концерном "Військторгсервіс" (в особі начальника філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну "Військторгсервіс" ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності), як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дует-СК", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.04.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1009 /а.с.62, 63/.

Згідно умов вказаного договору, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність відповідно до чинного законодавства України наступне майно - нежитлове приміщення, яке знаходиться у м. Львові, по вул. Стрийська, буд. № 36, загальною площею 39, 0 кв.м.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення площею 39, 0 кв.м, за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, будинок 36, належало Товариству з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2009 № 1009.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2014 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.04.2009 р. нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 36, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" та Концерном "Військторгсервіс". Витребувано у ТзОВ "Дует-СК" нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 36, та повернуто його до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання Концерну "Військторгсервіс" /а.с.6-19/.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 р. рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 р. скасовано в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" нежитлового приміщення, загальною площею 39, 0 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 36. В іншій частині рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 залишено без змін /а.с.20- 30/.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 березня 2015 р. залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 р. у даній справі в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.04.2009 р. нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 36, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" та Концерном "Військторгсервіс". Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2014р. та рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014р. у справі № 914/3484/13 в частині позовної вимоги про зобов'язання Товариством з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс" приміщення магазину, загальною площею 39 кв.м., розташованого по вул. Стрийській, 36 у м. Львові, скасовано, а справу № 914/3484/13 в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області /а.с.31-42/.

Після цього, 03 червня 2015 року рішенням Господарського суду Львівської області /а.с.43-51/, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 13 липня 2017 року /а.с.52-61/ зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну "Військторгсервіс" приміщення, загальною площею 39,0 кв.м., розташоване по вул. Стрийській, 36 у м.Львові.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Таким чином, вказаними судовими рішеннями підтверджено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза її волею, внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року.

Як вбачається із протоколу №31/01 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» від 31 січня 2017 року, рішенням учасників товариства ОСОБА_2 призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» та виділено в натурі майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 39, 0 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 36 з власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» з передачею його у власність ОСОБА_2 /а.с.64,65/ .

Згідно акту прийому-передачі до Протоколу загальних зборів №31/01 від 31.01.2017 р., що виданий 01.02.2017 р. та затверджений представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Дует-СК" та ОСОБА_2, нежитлове приміщення у м. Львові по вул. Стрийська, буд. № 36, загальною площею 39,0 кв.м., передано ОСОБА_2 /а.с.66/.

Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 103707791 від 14.11.2017 року /а.с.67-70/ свідчить, що нежитлове приміщення, площею 39 кв. м., що знаходиться по вул. Стрийській, 36 у м. Львові передано у приватну власність ОСОБА_2 на підставі вищевказаного Протоколу загальних зборів №31/01 від 31.01.2017 р. та акту прийому-передачі від 01.02.2017 р., право власності зареєстровано 28.02.2017 року.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 1 статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, їхньої волі

іншим шляхом.

Частиною 3 статті 388 ЦК України встановлено, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У пунктах 21-23, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відноси пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правила статей 387, 388 ЦК України.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК).

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісні набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦК України особа, звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Виходячи з вимог, передбачених ст.ст. 215, 388 ЦК України, достатньо визнання недійсним лише першого правочину, на підставі якого було відчужено майно на користь іншої особи, при цьому подальше визнання наступних правочинів, на підставі яких відчужувалося нерухоме майно - акти цивільного законодавства не вимагають, і в такому випадку позивач має право пред'явити віндикаційний позов до особи, яка востаннє набула за правочином право власності на нерухоме майно, в даному випадку до ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України.

Аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд України, який в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України поза його волею, що підтверджено судовими рішеннями у господарській справі № 914/3484/13, а тому власник спірного об'єкту нерухомості, відповідно до вимог ст.ст. 16, 387, 388, 392 ЦК України має право витребувати його від набувача (відповідача), який безпідставно володіє ним.

У звязку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 600 грн. на користь Військової прокуратури Західного регіону України.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 7-13, 141, 223, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Витребувати у ОСОБА_2 ( 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 150, РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв. м., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 36.

Стягнути з ОСОБА_2 ( 79014, м. Львів, вул. Личаківська, 150, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Військової прокуратури Західного регіону України 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зубачик Н.Б.