Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 201/12530/14-ц

провадження № 61-10903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),Гулька Б.І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання неправомірною відмови у поверненні вкладу та стягнення суми вкладу.

Позовнузаяву мотивовано тим, що 20 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDN4452 на суму 4 000 доларів США строком на три місяці, до 20 вересня 2013 року, та з виплатою 8 % річних на суму вкладу.

За умовами вказаного договору його дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми вкладу.

24 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте така заява була залишена без задоволення, грошові кошти йому виплачені не були.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати неправомірною відмову банку у видачі суми вкладу, стягнути на свою користь суму вкладу у розмірі 4 000 доларів США та нараховані за ним відсотки у розмірі 380 доларів США, а також судові витрати у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 4 000 доларів США та 380 доларів США нарахованих відсотків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення апеляційної інстанції скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу у розмірі 4 000 доларів США та 380 доларів США нарахованих відсотків.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що матеріали справи містять копії оригіналу договору та квитанцій, які було оглянуто в судовому засіданні та які є підтвердженням договірних відносин між сторонами та наявності грошових коштів на банківському рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_4 у ПАТ КБ «ПриватБанк».

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішенняапеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що позивач не підтвердив факт внесення коштів на свій рахунок (електронною ощадною книжкою і квитанцією з відбитком печатки (штампа) або електронним підписом працівника банку, який прийняв кошти).

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 20 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN4452 у розмірі 4 000 доларів США терміном до 20 вересня 2013 року та із виплатою 8 % річних на суму вкладу, який був оглянутий в судовому засіданні та копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 9).

Відповідно до п. 7 вказаного договору у разі спливу тримісячного строку дії договору та відсутності заяви вкладника про намір повернути вклад договір автоматично продовжується на той самий термін.

24 квітня 2014 року ОСОБА_4 у м. Дніпропетровську звернувся до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення банківського вкладу, однак кошти повернуті не були з посиланням на те, що договір банківського вкладу оформлений на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією, у зв'язку із чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність (а. с. 7).

Оригінал квитанції про прийняття ПАТ КБ «ПриватБанк» від ОСОБА_4 4 000 доларів США оглянуто в судовому засіданні та його копія долучена до матеріалів справи (а. с. 8).

На підставі встановлених обставин справи суд апеляційний інстанції зробив правильний висновок про доведення факту укладення між сторонами договору банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у заявленому ним розмірі, а відтак правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 про повернення вкладу та відсотків.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

З огляду на зазначене, припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства України.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя не мав правових підстав і можливості для здійснення банківської діяльності, у зв'язку з чим банк фактично не мав доступу на окупованій території до свого майна та договорів на цій території, а тому відповідач має всі обґрунтовані сумніви щодо знаходження коштів на банківському рахунку, не може бути взято до уваги, оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а з ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою і згідно зі статтею 527 ЦК повинно виконувати свої зобов'язання за договором банківського вкладу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І.Гулько

Д. Д. Луспеник