Постанова

Іменем України

26 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 756/14866/15-ц

провадження № 61 - 6781 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Крата В. І.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інетерсах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року в складі судді Яценко Н. О. та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року в складі колегії суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А. та Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний», про визнання кредитного договору та додаткових угод недійсними.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначає, що 05 квітня 2007 року між нею та ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» (далі - Банк) було укладено кредитний договір № 07-167-КФ-2007 (далі - кредитний договір), згідно з яким позивачу було надано кредит в сумі 42 300 доларів США.

Надалі сторонами було укладено додаткові угоди б/н від 26 серпня 2009 року, від 28 вересня 2011 року та від 14 травня 2013 року, в яких умови кредитного договору викладено в нових редакціях.

ОСОБА_4 вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить несправедливі та дискримінаційні умови, а також, що положення договору надають значну перевагу відповідачу, встановлюючи жорсткі обов'язки та відповідальність для позивача.

Позивач зазначає, що ВАТ «Банк Універсальний» не надав позивачу як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з тим, що судом не встановлено підстав для визнання кредитного договору, додаткових угод до нього недійсними. При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив із наступного.

Під час укладення кредитного договору та додаткових угод між Банком та ОСОБА_4 сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, що підтверджується підписами сторін на кожній сторінці кредитного договору.

ВАТ «Банк Універсальний» було дотримано вимоги законодавства та надано ОСОБА_4 інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також інформацію про всі витрати, пов'язані з одержанням кредиту, що також підтверджується відповідним графіком платежів.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року залишено без змін на підставі того, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

У серпні 2016 року ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів не відповідають обставинам справи, а тому оскаржувані судові рішення є незаконними.

18 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 338 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року дану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 05 квітня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого ВАТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_4 кредит у розмірі 42 300,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 04 квітня 2020 року.

В подальшому між сторонами було укладено додаткові угоди від 26 серпня 2009 року, від 28 вересня 2011 року, та від 14 травня 2013 року, в яких умови договору викладено в нових редакціях.

Інформація стосовно сукупної вартості кредиту міститься в додатку № 1 до кредитного договору.

У пункті 9.5 додаткової угоди від 26 серпня 2009 року до кредитного договору зазначено, що позичальник підтверджує, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти.

Також установлено, що ОСОБА_4 до ВАТ «Універсальний Банк» та його правонаступника ПАТ «Універсал Банк» із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення положень кредитного договору не зверталась, а також не скористалась передбаченим частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_4 на умовах, визначених укладеним між ними договором,суму коштів.

Враховуючи положення статей 203, 215, 627, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що кредитний договір укладено з дотриманням вимог законодавства щодо його форми та змісту, а також, що ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», виконало зобов'язання, передбачені статтями 19, 47, 49, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пунктів 2.1, 2.4, 2.5, 3.7, 3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у зв'язку з чим відсутні підстави для висновку, що положення кредитного договору є несправедливими та для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення ухвалено без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інетерсах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат