ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/895/18 Справа № 210/5375/17 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

розглянувши у спрощенному позовному провадженні в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2018 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальній комбінат» ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК»), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення управління фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В мотивування заявлених вимог посилається на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу більше 15 років у шкідливих умовах. Висновком МСЕК у 2008 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15%. В подальшому стан здоров'я погіршився та збільшився відсоток втрати професійної працездатності до 30%.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, після уточнення позовних вимог просив суд стягнути з кожного з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 51840 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у розмірі 30000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПівдГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не доведена вина підприємства у її спричиненні. Судом не взято до уваги, що після встановлення вперше позивачу професійного захворювання та 15% втрати професійної працездатності він свідомо продовжував працювати на підприємстві у шкідливих умовах виробничого середовища ще 8 років, не вчиняв дії по переводу на іншу роботу, чим своїми діями спричинив виникнення інвалідності. Вважає стягнутий судом розмір компенсації моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів дійшла висновку, що клопотання відповідача про призначення розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін є недоцільним, застосовуючи положення ч.6 ст.279 ЦПК України. З огляду на те, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині задовоелння позовних вмиог до

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено що згідно записів що містяться в трудовій книжки позивач ОСОБА_1 тривалий час працював на підприємстві відповідача більше 15 років 7 міс, (а.с. 16-17).

Повідомленням Українського НДІ промислової медицини від 17 грудня 2007 року у позивача виявлено професійне захворювання.

Згідно з п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 26.12.2007 року працюючи електрогазозварювальником та слюсарем черговим і по ремонту обладнання у РУ ВАТ «ПівдГЗК» ОСОБА_1 виконував електрозварювальні та газорізальні роботи при ремонті гірничого обладнання та технічне обслуговування і ремонт устаткування. Унаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконувані роботи пов'язані з впливом пилу зварювальних аерозолів та пилу з вмістом вільного SiO2 від 10% до 70% концентрація яких в повітрі робочої зони, перевищує ГДК. ЗІЗ забезпечується і використовується (а.с. 9-10).

Відповідно до п. 17 зазначеного вище Акту причиною професійного захворювання є тривала робота більше 15 років в умовах впливу пилу зварювальних аерозолів та пилу з вмістом вільного SiO2 від 10% до 70% концентрація яких в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК.

Висновком МСЕК від 30 січня 2008 року позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 15% ( а.с.63).

При наступному огляді МСЕК від 13.02.2018 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням до 01.02.2021 року (а.с. 88-89, 90-91).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З акту розслідування професійного захворювання від 26 грудня 2007 року видно, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи в умовах шкідливих виробничих факторів, що характеризувались впливом пилу та газозварювальних аерозолів концентрація яких перевищувала гранично допустимі показники.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває біль. Що спростовує доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК» в частині відсутності та недоведеності вини підприємства у виникненні професійного захворювання, що спричиняє моральні страждання позивачу. Він переносить фізичний біль, задишку, постійний кашель, порушено звичайний спосіб його життя, ці фактичні обставини підтверджуються чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

З акту розслідування професійного захворювання позивача видно, що причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи понад 15 років в умовах шкідливих виробничих факторів: впливу запиленості робочої зони, які перевищували нормативні величини.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, з вини ПАТ «ПівдЗК», яким було допущено порушення нормативів з устаткування очисних споруд на виробництві.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, через отримане під час виконання трудових обов'язків професійне захворювання на підприємстві відповідача, яке потягло за собою втрату працездатності, встановлення групи інвалідності та необхідності подальшого тривалого лікування в медичних закладах.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Судом першої інстанції врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили. Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, період роботи на підприємстві відповідача більше 15 років в умовах впливу шкідливих факторів, погіршення стану здоров'я позивача збільшення розміру втрати професійної працездатності до 30%, вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: