Справа № 367/1664/18 Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2340/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 1 13.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2018 року по справі за позовом Органа опіки та піклування Бучанської міської ради до ОСОБА_3,ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Ірпінський відділ Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про визнання права користування та власності житловим приміщенням за малолітньою ОСОБА_5,-

ВСТАНОВИЛА:

Орган опіки та піклування Бучанської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_5, звернувсь до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, як опікун ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ірпінський відділ Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про визнання права за малолітньою ОСОБА_5, на користування житловим приміщенням та на її реєстрацію.

Органу опіки і піклування Бучанської міської ради звернувся також з заявою про забезпечення позову, в якій він просив накласти заборону на відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки 3,0306 га (кадастровий номер НОМЕР_1), за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2018 року задоволено клопотання про забезпечення позову. Накладено заборону на відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки 3,0306 га (кадастровий номер НОМЕР_1), за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з висновками, наведеними в ухвалі суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтована і незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановлючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції з метою недопущення подальшого порушення права власності позивача на спірне майно, а також існування обґрунтованого припущення, що спірний житловий будинок та земельна ділянка можуть вибути із володіння, користування та розпорядження відповідача забезпечив позов шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку. З таким висновком колегія суддів повністю погоджується.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що спосіб забезпечення позову, вказаний у заяві відповідає вимогам закону, та крім того заявник на обґрунтування заяви посилається на те, що відповідач у справі мають намір на відчуження спірного майна, що може зробити неможливим рішення суду, тому з урахуванням обґрунтованих припущень, що не вжиття заходів забезпечення в майбутньому може утруднити чи зробити не можливим виконання судового рішення, тому суд прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а постановлена ухвала відповідає вимогам процесуального права, та підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді