Провадження № 2/760/3028/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.09.2017 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 69510,90 грн., в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди та суму сплаченого судового збору в розмірі 695,12 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 12.07.2016 р., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Фольксваген Джета» д/н НОМЕР_1, виїхав на перехрестя вулиць Київська та Жулянська на червоне світло світлофора й допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд Ескорт» д/н НОМЕР_2, що, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, належить позивачу ОСОБА_1, яким в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди на законних підставах (на підставі нотаріально посвідченої довіреності), керував водій - ОСОБА_3.

Вина відповідача встановлена і підтверджується вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2017 р. по справі №369/9794/16-к.

Розмір збитку, який заподіяно автомобілю позивача марки «Форд Ескорт» д/н НОМЕР_2 в результаті ДТП, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №316 складає: 69510,90 грн.

Відтак, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, вважає, що завдані збитки у розмірі 69510,90 грн., мають бути стягнуті з відповідача, як особи, що винна у вчиненні ДТП, внаслідок якої авто позивача було пошкоджене.

Тому позивач звернувся до суду з позовом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 12.07.2016 р., близько 20 год. 40 хв., на перехресті вул. Київської та вул. Жилянської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який належить позивачу ОСОБА_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2017 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому основне покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3400 грн. без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах відділу охорони здоров'я Києво-Святошиснької районної державної адміністрації задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь відділу охорони здоров'я Києво-Святошинської районної державної адміністрації у відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 10109 грн. 69 коп.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 у відшкодування заподіяної злочином шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 4000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої злочином. Інші позовні вимоги залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 у відшкодування в частині стягнення витрат на оплату послуг евакуатора, відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_4, та проведення товарознавчого дослідження, залишено без розгляду.

Даним вироком суду встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

12.07.2016 р. близько 20 год. 40 хв., водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_5, рухався по вул. Київська зі сторони м. Київ в напрямку с. Святопетрівське Києво-Святошинського району Київської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області в районі перехрестя вул. Київської та вул. Жилянської, ОСОБА_2 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, проїжджаючи регульоване перехрестя виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, де здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4, який рухався у зустрічному напрямку по вул. Київській та закінчував маневр повороту ліворуч на вул. Жулянську.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, що мала місце 12.07.2016 р., близько 20 год. 40 хв., на перехресті вул. Київської та вул. Жилянської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Jetta», д/н НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_3, встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «Ford Escort», НОМЕР_8 отримав пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до висновку №316 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля НОМЕР_4, складеного 06.01.2017 р., матеріальний збиток, завданий власникові «Ford Escort», НОМЕР_8, в результаті його пошкодження при ДТП складає: 69510,90 грн.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди.

Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності щодо завданої позивачу матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, яку він зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому вважає, що матеріальну шкоду у розмірі 69510,90 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 695,12 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) 69510 (шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот десять) гривень 90 копійок у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН: НОМЕР_6, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 695 гривень 12 копійок.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір