Справа № 450/2440/16-ц Провадження № 2/450/156/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Дем»яновської Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про (предмет спору) з врахуванням уточнення : стягнення з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 незаконно привласненні ним кошти у розмірі 43 690 доларів США, що еквівалентно 1 157 785 грн.,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): в 2011 році він звернувся до відповідача з проханням надати позику, яка була оформлена наступним чином: 25.03.2011 року приватним нотаріусом Ложовською Й.С. посвідчено договір позики між ОСОБА_1 та знайомим ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на суму 81200 гривень, що еквівалентно 10150 доларів США. Повернення позики за цим договором забезпечувалось іпотекою нежитлового приміщення площею 22,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_7; 20.06.2011 року приватним нотаріусом Ложовською Й.С. посвідчено договір позики між ОСОБА_1 та мамою ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на суму 414 400 гривень, що еквівалентно 51800 доларів США та забезпечувалось іпотекою квартири АДРЕСА_1 у Львові, загальною площею 65,8 кв.м.; 11.08.2011 року приватним нотаріусом Ложовською Й.С. посвідчено договір позики між тестем позивача ОСОБА_8 та мамою ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на суму 185600 гривень, що еквівалентно 23200 доларів США та забезпечувалось іпотекою квартири АДРЕСА_2 у Львові, загальною площею 26,4 кв.м. Крім цього, протягом червня-серпня 2011 року позивачем було отримано в позику 40000 доларів США без забезпечення іпотекою, з яких за нотаріально посвідченим договором було передано лише частина позики - 120000 гривень, що еквівалентно 15 000 доларів США. Таким чином, загальна сума всіх позик становила 97500 доларів США. Всі позики бралися під відсотки - спочатку 8%, а з 2013 року 2% в місяць. В зв'язку з неповерненням боргу станом на 1 березня 2012 року, то майно, що забезпечувало виконання договорів позик згідно договорів іпотеки, перейшло у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Однак, між сторонами була усна домовленість, що в квартирі АДРЕСА_3 донька позивача ОСОБА_9 з неповнолітньою внучкою, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач виплачуватиме позику, про що засвідчують власноруч написані розписки ОСОБА_3, квитанції та банківські чеки про переказ коштів ОСОБА_3 та його другій дружині ОСОБА_12. Крім цього, згідно існуючої усної домовленості між позивачем та відповідачем, у разі погашення повної суми позики квартира АДРЕСА_4 у Львові буде переоформлена з ОСОБА_7 на доньку позивача ОСОБА_9 Стверджує, що він не був знайомий з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та всі розрахунки проводив виключно з ОСОБА_3.

В подальшому, позивачем було повернуто відповідачу ОСОБА_3 згідно письмових розписок: 19.02.2013року - 31 400 доларів США, 28.02.2013 року - 600 доларів США, 01.03.2013 року - 300 доларів США, 02.03.2013 року - 100 доларів США, 14.12.2013 року - 500 доларів США, 21.01.2014 року - 500 доларів США, 14.04.2014 року - 500 доларів США, 29.04.2014 року - 500 доларів США, 13.06.2014 року - 1000 доларів США, а всього 35 400 доларів США.

Крім цього через систему «Швидка копійка» ПАТ «Ощадбанк» ним було перераховано ОСОБА_3 згідно квитанцій: 26.02.2014 року -1960 гривень (еквівалент 250 доларів США); 28.02.2014 року - 4860 гривень (еквівалент 600 доларів США); 04.03.2014 року - 2000 гривень (еквівалент 250 доларів США); 28.03.2014 року - 1130 гривень (еквівалент 140 доларів США), 04.04.2014 року - 8085 гривень (еквівалент 1000 доларів США); 10.04.2014 року - 8540 гривень (еквівалент 1000 доларів США), 25.04.2014 року -12285 гривень (еквівалент 1500 доларів США); 15.05.2014 року - 600 гривень (еквівалент 50 доларів США); 21.05.2014 року - 605 гривень (еквівалент 50 доларів США); 30.05.2014 року - 15470 гривень (еквівалент - 1300 доларів США); 06.06.2014 року - 4792 гривень (еквівалент 400 доларів США); 16.06.2014 року - 600 гривень (еквівалент 50 доларів США); 23.06.2014 року - 600 гривень (еквівалент 50 доларів США); 27.06.2014 року - 2400 гривень (еквівалент 200 доларів США); 04.07.2014 року - 6000 гривень (еквівалент 500 доларів США); 16.07.2014 року - 1190 гривень (еквівалент 100 доларів США); 17.07.2014 року - 1200 гривень (еквівалент 100 доларів США), а всього 72317 гривень, що еквівалентно 7640 доларів США.

Крім цього, через карту Приватбанк НОМЕР_1 яка належала у 2014 році другій дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_10 позивачем було переказано: 25.07.2014 року - 1210 гривень (еквівалент100 доларів США); 01.08.2014 року - 620 гривень (еквівалент 50 доларів США); 04.08.2014 року - 1200 гривень (еквівалент 100 доларів США); 05.08.2014 року - 1250 гривень (еквівалент 100 доларів США); 11.08.2014 року - 1330 гривень (еквівалент 100 доларів США); 18.08.2014 року - 2660 гривень (еквівалент 200 доларів США), а всього 8270 гривень, що еквівалентно 650 доларів США.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 незаконно отримав від позивача 35400 доларів США (згідно розписок) + 7640 доларів США (згідно квитанцій Ощадбанку) + 650 доларів США (згідно чеків Приватбанку), а всього на загальну суму 43 690 доларів США, що еквівалентно 1 157 785 гривень. Оскільки суми позик за договорами від 25.03.2011 року, 20.06 2011 року та 11.08.2011 року були погашені за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно шляхом переходу права власності на таке за іпотеко держателями, то переплата становила саме 43 690 доларів США, що еквівалентно 1 157 785 гривень, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Позиція відповідача та його представника : проти позову заперечили, пояснили, що позивачем невірно висвітлюються фактичні обставини, оскільки згідно договорів позики від 25.03.2011 року, 20.06.2011 року та 11.08.2011 року, погашення за якими відбулось за рахунок звернення стягнення на іпотечне майно шляхом переходу права власності на таке за іпотекодержателями, позикодавцем за такими виступали ОСОБА_7 та ОСОБА_6 а позичальниками - ОСОБА_1, ОСОБА_8, тобто ОСОБА_3 не був учасником цих правовідносин. Натомість, згідно розписки, оригінал якої знаходиться у позивача, від 19.02.2013 року, сума боргу позивача перед відповідачем становила 102 900 доларів США, з яких до 13.06.2014 року було повернуто частину коштів та залишок становив 36000 доларів США. Оскільки позика на вказану суму надавалась не одним платежем, а сумувалась за різними письмовими документами, то при поверненні таких боргових зобов'язань, оригінали боргових документів або повертались позивачу або знищувались при погашенні. Хоч вказана сума і не погашена повністю, проте відповідач вважає, що розмір боргу позивача перед відповідачем підтверджений цими розписками за вказаний період і наявність оригіналів цих боргових документів у позивача є свідченням виконання цих зобов'язань. Просить відмовити в позові за його безпідставністю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

29.09.20168 року запит, щодо доступу до персональних даних; 10.10.2016 року відповідь на запит щодо доступу до персональних до даних; 12.10.2016 року ухвала про відкриття провадження; 12.10.2016 року ухвала про відстрочення сплати судового збору; 14.02.2017 року заява про збільшення позовних вимог; 19.05.2017 року заява про уточнення позовних вимог; розпорядження в.о. керівника апарату Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.10.2017 року № 63 щодо повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з закінченням строку, на який було призначено суддю Добош Н.Б.; 02.02.2018 року заява про повернення судового збору.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно договору позики грошових коштів, посвідченого 25.03.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.С. ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 81200 гривень, що еквівалентно 10150 доларів США. Повернення позики за цим договором забезпечувалось іпотекою нежитлового приміщення площею 22,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_7. В подальшому, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 05.03.2012 року на підставі договору іпотеки вказане нежитлове приміщення перейшло у власність ОСОБА_6.(т.1 а.с.9-14).

Згідно договору позики, посвідченого 20.06.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округуЛожовською Й.С., ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 414 400 гривень, що еквівалентно 51800 доларів США, повернення яких забезпечувалось іпотекою квартири АДРЕСА_5 у Львові, загальною площею 65,8 кв.м. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 05.03.2012 року право власності на вказану квартиру перейшла до ОСОБА_7 на підставі договору іпотеки (т.1 а.с.24-32).

Відповідно до договору позики, посвідченого 11.08.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округуЛожовською Й.С., ОСОБА_8 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 185600 гривень, що еквівалентно 23200 доларів США, повернення яких забезпечувалось іпотекою квартири АДРЕСА_6 у Львові, загальною площею 26,4 кв.м., яка відповідно до витягу про реєстрацію прав від 05.03.2018 року перейшла у власність ОСОБА_7 (т.1 а.с.15-23).

Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_3 не був учасником вказаних правочинів, відтак посилання позивача на ту обставину, що фактично гроші позичались ним у ОСОБА_3 спростовується письмовими доказами. Крім цього, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.01.2015 року в справі за апеляційної скаргою ОСОБА_9 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17.11.2014 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 за участю третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено, що подані квитанції є свідченням розрахунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в той час як доказів погашення боргу перед ОСОБА_7 суду не надано ( т.1 а.с. 103-107).

Одночасно, відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики вважається укладеним в момент учинення дій щодо передання предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю, розписка про отримання в борг коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики,суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

За ст.ст. 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що, за договором позики, позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

В судовому засіданні сторони ствердили, що між ними дійсно існували тривалий час правовідносини з позики грошових коштів, проте доказів щодо дійсної реальної суми що була предметом позики сторони суду не надали. З поданих позивачем копій та оглянутих в судовому засіданні оригіналів розписок, написаних власноручно відповідачем ОСОБА_3 вбачається що сума боргу ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 станом на 19.02.2013 року становила 102 900 доларів США, з яких до 13.06.2014 року було повернуто частину коштів та залишок становив 36000 доларів США ( т.2 а.с.158-166).

В судовому засіданні відповідач ствердив про відсутність у нього оригіналу боргового документу, який би підтверджував вказану суму боргу, а відтак встановити розмір боргового зобов'язання позивача перед відповідачем, який би був підтверджений належними і допустимим доказами, не являється можливим.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що у суму боргу в розмірі 102900 доларів США входили і кошти отримані за договорами від 25.03.2011 року, 20.06 2011 року та 11.08.2011 року, оскільки це спростовано матеріалами справи, а наявність у нього (позивача) оригіналів розписок, написаних ОСОБА_3 19.02.2013 року, 28.02.2013 року, 01.03.2013 року, 02.03.2013 року, 14.11.2013 року, 21.01.2014 року, 14.04.2014 року, 29.04.2014 року, 13.06.2014 року може бути прийняте судом лише як належне підтвердженням лише того факту, що ОСОБА_1 повернув ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 66900 доларів США, оскільки відповідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Посилання позивача на докази повернення ОСОБА_3 7640 доларів США згідно квитанцій Ощадбанку та 650 доларів США згідно чеків Приватбанку судом не можуть бути прийняті до уваги як належні докази повернення коштів за договором позики, оскільки подані документи не містять інформації щодо предмету доказування, а саме що переказ коштів відбувався в рамкам погашення боргу за договором позики, оскільки жодна з поданих квитанцій Ощадбанку не містить такої вказівки в графі «призначення платежу», як не містять будь-яких посилань і подані квитанції про перерахунок коштів на карту «Приватбанк».

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263,265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 незаконно привласненні ним кошти у розмірі 43 690 доларів США, що еквівалентно 1 157 785 грн., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_1, АДРЕСА_8.

Відповідач : ОСОБА_3, АДРЕСА_9

Повний текст судового рішення складено 30.11.2018 року.

СуддяД. А. Кукса