ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №488/1367/17
Провадження №2/477/298/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

представника позивача не з'явився,

відповідачів не з'явилися,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (далі - Банк), в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів борг за договором кредиту № 2А-7О від 14 лютого 2008 року в сумі 408333 грн. 63 коп., який складався з боргу по відсоткам в сумі 390145,24 грн. (еквівалентно 15138,05 доларів США на 09 грудня 2016 року), боргу із щомісячної плати за обслуговування кредиту в сумі 6292,62 грн., а також пені, нарахованої за останній рік за несвоєчасну сплату кредиту, в сім 11895,77 грн.

В позовній заяві зазначало, що 14 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений зазначений договір кредиту, за яким він отримав кредит в сумі 17750,50 доларів США з обов'язком його повернення частинами строком до 13 лютого 2015 року та сплатою процентів за його користування.

Крім того, в забезпечення виконання кредитного договору, 14 лютого 2008 року між Банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого вона поручилася перед Банком за всі зобов'язаннями ОСОБА_1 по договору кредиту, в тому числі щодо сплати основного боргу, процентів, неустойки збитків та інших платежів.

Посилаючись на те, що отримавши кредит боржник не виконав умови договору через що станом на 09 грудня 2016 року за ним утворилася зазначена заборгованість, тому просило стягнути її солідарно з відповідачів.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, а позов задовольнити.

Відповідачі до судового засіданні не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, в якій також просив відмовити в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, а також через стягнення всього боргу за договором кредиту іншим рішенням суду.

Суд, вважаючи можливим розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір № 2А-7О, за яким йому був наданий кредит в сумі 17750,50 доларів США строком до 13 лютого 2015 року зі сплатою 12,5 процентів річних, а також зі сплатою за обслуговування кредиту в сумі 116 грн. 53 коп. щомісячно (п.п. 1.1. - 1.4. договору кредиту).

Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами до 13 місяця кожного числа в розмірах, визначених графіком, що додавався до договору.

Крім того, 22 листопада 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду, якою сторонами правочину домовлено про збільшення процентної ставки до 17,5% річних.

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені статтею 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 546 ЦК України визначено види забезпечення виконання зобовязання, зокрема зобовязання може забезпечуватися неустойкою та порукою.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так, пунктом 4.3. договору кредиту було встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором у виді несвоєчасного чи неповного повернення кредиту та процентів або ж плати за обслуговування кредиту, позичальник зобов'язаний був сплатити Банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми невиконаних зобов'язань, строк яких настав.

У пункті 4.4. договору також передбачено що за кожен випадок невиконання або неналежного виконання виконання зобов'язань, визначених п. 3.3. договору (крім пунктів 3.3.2. та 3.3.3.) позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів. Зазначеної у п. 1.1 договору.

Крім того, в порядку забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту, між Банком та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 14 лютого 2008 року, за яким вона поручилася перед Банком за виконання всіх зобовязань позичальника за договором кредиту, в тому числі за вчасну та повну сплату основного боргу, процентів, неустойки, збитків та інших платежів.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит, а останній навпаки - порушив умови кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту, а також процентів за користування ним, в зв'язку з чим за ним виникла заборгованість.

25 січня 2010 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва в цивільній справі за позовом Банку до цих же відповідачів з них було стягнуто солідарно борг за договором кредиту від 14 лютого 2008 року, який утворився на 15 жовтня 2009 року, в загальній сумі 164912 грн. 92 коп., що було еквівалентно 20361,43 доларів США. Стягнутий борг складався із боргу по тілу кредиту 16637,77 доларів США, що було еквівалентно 133268 грн. 54 коп., боргу по процентам 24,14 доларів

США, що було еквівалентно 193 грн. 36 коп., прострочені проценти по кредиту - 2815 доларів США, що еквівалентно 22548 грн. 15 коп., 7387 грн. 99 неустойка та 1514,89 грн. борг із комісії.

Відповідно до розрахунку боргу, наданого позивачем, станом на 09 грудня 2016 року за Договором рахується заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 31267,44 доларів США, що еквівалентно 805839 грн. 78 коп., яка складається з наступного:

- 13290,25 доларів США - заборгованості за кредитом;

- 17977,19 доларів США - заборгованості за відсотками;

- 7807,51 грн - заборгованість по щомісячній сплаті за обслуговування кредиту;

- 11895,77 грн - неустойка.

З врахуванням стягнутого боргу за попереднім рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва залишок боргу, також на думку позивача, складає всього

396437,86 грн., який має борг по відсоткам в сумі 15138,05 доларів США, що еквівалентно на 09 грудня 2016 року 390145,24 грн., та борг зі щомісячної плати за обслуговування кредиту в сумі 6292,62 грн. Крім того, за останній рік за несвоєчасну сплату кредиту позичальнику нарахована неустойка в сім 11895,77 грн.

В той же час відповідач заявив про необхідність застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до умов договору строк його дії - до 13 лютого 2015 року.

З огляду на зазначене, суд вважає, що перебіг річного строку позовної давності на момент подання позову до суду за вимогами про сплату неустойки сплив.

Положення ст. 266 та ст. 267 ЦК України можуть бути застосовані судом у разі обгрунтованості позовних вимог.

Однак, як вбачається із договору кредиту, його умовами взагалі не було передбачено такого виду забезпечення виконання зобов'язання як неустойка у виді пені, хоча в кінці розрахунку заборгованості, наданого позивачем, зазначено, що 11895,77 грн. є пенею, в той час як в цьому розрахунку ця сума вирахувана в графах під назвою штраф за несвоєчасне погашення кредиту.

Статтею 549 ЦК України визначено два види неустойки: штраф та пеня, які передбачають різну правову природу обчислення, пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а штраф у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З огляду на вимоги, викладені у позовній заяві та та зміст доданих до нього документів неможливо однозначно зробити висновок який саме вид неустойки в сумі 11895,77 грн. просить позивач стягнути з відповідача.

Тому суд не може позитивно вирішити вимогу в частині стягнення неустойки через її необґрунтованість.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення іншої заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 09 грудня 2016 року, а також і неустойки, слід виходити з того, що позивач має право на стягнення процентів за користування кредитом, неустойки та плати за обслуговування кредиту або інших платежів, які передбачені кредитним договором, протягом усього часу невиконання договору тобто до 13 лютого 2015 року.

Після закінчення строку дії договору між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, тому нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

При цьому позивач не заявляв вимог про застосування цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначається різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, в рамках заявленого позову суд може стягнути заборгованість за кредитними зобов'язаннями тільки у виді боргу за процентами, нарахованими строком по 13 лютого 2015 року та з врахуванням загальної позовної давності у три роки від часу подання позову до суду (17 квітня 2017 року), тобто з 14 квітня 2014 року, оскільки в розрахунку заборгованості це найближчий час, з якого розраховані щомісячні суми боргу по процентам. Таким чином заборгованість, яка підлягає стягненню з 14 квітня 2014 року по 13 лютого 2015 року згідно наданого розрахунку заборгованості по процентам складає 2058,40 доларів США, що еквівалентно 53050 грн. 09 коп.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом позивач не звернув увагу на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка передбачає припинення договору поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності.

Цією нормою закону виписано три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття пред'явлення вимоги та пред'явлення позову, як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття строк чинності поруки повинно розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 р. у справі № 6- 53 цс 14 та у постанові від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-2662цс15.

За такого порука, яку надала ОСОБА_2, є припиненою до всієї заборгованості ОСОБА_1, оскільки з позовом до суду кредитор звернувся після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення передбачених договором чергових платежів та з дня настання строку остаточного виконання основного зобов'язання.

Оскільки позивачем при поданні позову до суду не було сплачено судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам (13%) в розмірі 796,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк заборгованість за кредитним договором №2А-7О від 14 лютого 2008 року у виді прострочених процентів в сумі 2058,40 доларів США, що еквівалентно 53050 (п'ятдесят три тисячі п'ятдесят) грн. 09 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 796 (сімсот дев'яносто шість) грн. 25 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко