У х в а л а

01 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 570/2793/14-ц

провадження № 61-3490 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Великоомелянська сільська рада Рівненського району Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року у складі колегії суддів: Рожина Ю. М., Оніпко О. В., Буцяка З. І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання рішення сільської ради, державних актів на право власності на землю та договору дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визнання рішення сільської ради, державних актів на право власності на землю та договору дарування недійсними.

Позовну заяву мотивовано тим, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня 1998 року є власником 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 є власником 2/3 частини зазначеного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 05 березня 1998 року та договором дарування від 28 липня 1998 року.

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 стало відомо, що всю земельну ділянку площею 0,60 га, на якій знаходиться зазначене домоволодіння, було приватизовано їхньою матір'ю - ОСОБА_6 й 29 січня 1998 року подаровано ОСОБА_5, чим порушено його права землекористувача, передбачені статтею 30 ЗК УРСР в редакції 1990 року та статтею 120 ЗК України в редакції 2002 року.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просив визнати недійсним рішення Великоомелянської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 243 від 21 березня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» в частині передачі ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,60 га, для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсними: державний акт на право приватної власності на землю, виданий 02 жовтня 1997 року на ім'я ОСОБА_6; договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений Рівненською районною державною нотаріальною конторою 29 січня 1998 року і зареєстрований в реєстрі за № 2-122, та державний акт на право приватної власності на землю, виданий 26 лютого 1998 року на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2015 року у складі судді: Остапчук Л. В., позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним рішення Великоомелянської сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області № 243 від 21 березня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» в частині передачі ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,60 га, для ведення особистого підсобного господарства згідно додатку № 1 до вказаного рішення «Список громадян, яким передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд с. Омеляна».

Визнано недійсними: державний акт на право приватної власності на землю, виданий 02 жовтня 1997 року на ім'я ОСОБА_6; договір дарування земельної ділянки, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений Рівненською районною державною нотаріальною конторою 29 січня 1998 року і зареєстрований в реєстрі за № 2-122, та державний акт на право приватної власності на землю, виданий 26 лютого 1998 року на ім'я ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2015 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Ковальчук Н. М., Максимчук З. М., рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, площею 0,60 га, в с. Омеляна Рівненського району Рівненської області, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, та державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку від 26 лютого 1998 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року, у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Гулька Б. І., Журавель В. І., Хопти С. Ф., Черненко В. А., рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2015 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що при прийняті рішення не було враховано пропуск строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року, ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що про порушення свого права він дізнався лише в жовтні 2011 року.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги вказують на необхідність перевірки матеріалів справи.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2016 року призначити до судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник