АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4073/18 Справа № 203/3992/17 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

Зазначав, що в 1993 році йому було встановлено 2 групу інвалідності в зв'язку із серйозними захворюваннями та до 2004 року він проживав та лікувався в Узбекистані, а з 2004 року проживав та лікувався в Німеччині та 03 березня 2006 року у цій країни йому також було видано посвідчення інваліда, 22 грудня 2008 року він отримав посвідку на постійне місце проживання в Німеччині та на теперішній час проживає та лікується у цій країні періодично виїжджаючи на лікування до Узбекистану.

Вказував, що від нього було приховано смерть батька, та в зв'язку із серйозними захворюваннями та постійним лікуванням він не мав можливості прилетіти до України для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначені законодавством строки.

Посилаючись на те, що пропустив строк на звернення з відповідною заявою з поважних причин, а тому просив суд ухвалити рішення, яким встановити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю чотири місяці.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2018 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог до ОСОБА_4 (а.с.112).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він пропустив строк на звернення з заявою з поважних причин, що підтверджується матеріалами справи, а отже його позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

30 липня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Предметом оскарження в даній справі є судове рішення у спорі, категорія якого виключає можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а тому розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 проводиться в порядку загального позовного провадження з викликом осіб які приймають участь у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 (а.с.9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.74).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, а саме 04 лютого 2015 року, звернулась донька померлого, відповідач по справі - ОСОБА_3 (а.с.67-70,77).

Дружиною померлого ОСОБА_4 до нотаріуса подано заяву, згідно якої остання відмовилась від спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_3 (а.с.71-73,78).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла (а.с.96).

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_4 склали заповіт подружжя, посвідчений 09 червня 2006 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за яким останні на випадок своєї смерті заповідали належну їм квартиру АДРЕСА_1 доньці ОСОБА_3 (а.с.79).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та він не зміг довести належними та допустимими доказами факту поважності причин пропуску цього строку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через необізнаність про заповіт, тяжкий майновий стан та стан здоров'я, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Колегія суддів приймає до уваги, що позивачу встановлена ІІ група інвалідності та він має право на обов'язкову частку у спадщині згідно з статтею 1241 ЦК України, втім звертає увагу на той факт, що ця група не визначена як неробоча та позивачем не доведено, що він має тяжку, тривалу або постійного характеру хворобу, що б перешкоджала йому саме подати заяву до нотаріальної контори у визначений законом строк.

До посилань апеляційної скарги стосовного того, що він не знав про смерть свого батька та те, що від нього було приховано цей факт, колегія суддів відноситься критично та наголошує на тому, що позивач, хоча й проживає за межами України досить тривалий час, але він мав змогу спілкуватися з своїм батьком, цікавитися його життям та станом його здоров'я.

Позивач міг надіслати відповідну заяву поштою, так главою 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Мін'юсту України від 22 лютого 2012 року №296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанції, про відсутність у позивача об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.