Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа 711/2373/17

провадження № 61-32706 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року у складі судді Пересунька Я. В. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С. М. про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вони звернулись до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою про зобов'язання органи прокуратури вчинити певні дії. Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С. М. від 23 лютого 2017 року у задоволенні їх скарги було відмовлено.

Вважали, що слідчий суддя Позарецька С. М. під час розгляду скарги не дослідила та не витребувала необхідні докази, у зв'язку з чим діями судді їм була завдана майнова шкода у розмірі 470 грн та у розмірі 7 608 грн, яку вони просили стягнути з відповідача на їх користь.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, позивачі фактично не згодні з процесуальними діями та постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2017 року, ухваленою суддею Позарецькою С. М. щодо відмови у задоволенні їх скарги, які вчинені нею при відправленні правосуддя.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, судове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що предметом позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є виключно процесуальні дії слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С. М. при відправленні правосуддя. Тому справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів»та Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та ОСОБА_5просять оскаржувані судові рішення скасувати й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що їх скарги про незаконну бездіяльність прокуратури в судах не розглядаються, тому вони вимагають відшкодування шкоди, у тому числі відповідно до статті 1176 ЦК України, процесуальні дії слідчого судді вони не оскаржують.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 126 Конституції України передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Аналіз статей 62, 126, 129 Конституції України свідчить про те, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Таке законодавче врегулювання відповідає положенням статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді чи суду під час здійснення правосуддя.

Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що предметом позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є виключно незгода позивачів з процесуальними діями слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької С. М. при відправленні правосуддя.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи касаційної скарги про те, що їх скарги про незаконну бездіяльність прокуратури в судах не розглядаються, тому вони вимагають відшкодування шкоди, у тому числі відповідно до статті 1176 ЦК України безпідставні, оскільки застосування цієї норми права можливе коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, у тому числі, такі що не пов'язані з відправленням правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк