Справа № 357/6413/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 12.06.2018 року мотивуючи тим, що відповідно до його заяви від 01.02.2018 року за Наказом № 8-к від 05.02.2018 року його було звільнено з посади начальника юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( далі - ТОВ «ІНТЕР - ГТВ»), на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України ( за власним бажанням). Всупереч вимогам ч.1 ст. 47,ч.1 ст. 83 КЗпП України відповідачем не було виплачено в день його звільнення з роботи усі належні до виплати кошти в розмірі 44810,86 грн. Вказана сума заборгованості була виплачена відповідачем в примусовому порядку на підставі судового наказу виданого Білоцерківським міськрайонний судом Київської області від 16.02.2018 року у справі № 357/1590/18, в повному обсязі 28.03.2018 року. Враховуючи положення ч.1 ст. 233 КЗпП України, встановлений тримісячний строк для звернення до суду не пропущено, оскільки повний розрахунок відповідач, згідно виписки з особового рахунку, виданого філією Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за період з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року, фактично здійснив 28.03.2018 року. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 05.02.2018 року по 28.03.2018 року в розмірі 22056,72 грн., без відрахування сум відповідних платежів до бюджету та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць.

Ухвалою суду від 14.06.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач ТОВ «ІНТЕР - ГТВ», який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 13), протягом строку, встановленого судом, відзив на позовну заяву із запереченнями проти вимог позивача не подав.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом учасників справи до суду не надходило, тому, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд прийшов до висновку, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, Наказом № 8-к від 05.02.2018 року був звільнений з посади начальника юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( далі - ТОВ «ІНТЕР - ГТВ»), на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що підтверджується матеріалами справи ( а.с. 3,4,5) та не заперечується відповідачем.

З довідки № 24/49 від 07.02.2018 року ( а.с. 5), виданої ТОВ «ІНТЕР ГТВ» вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з підприємства з 05.02.2018 року за наказом № 8-к від 05.02.2018 року, його середньомісячний заробіток за останні два місяці перед звільненням складає 13269,60 грн., загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати становить 44810,86 грн. та складається з: заробітної плати за грудень 2017 року 8594,51 грн., заробітної плати за січень 2018 року 7813,24 грн. та компенсації при звільненні в сумі 28403,11 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Встановлено, що позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі поданої ним заяви, що підтверджується копією наказу - розпорядження (а.с. 4), та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Встановлено, що відповідач в день звільнення позивача (05.02.2018 року) не виплатив ОСОБА_1 всі суми, що належать йому від підприємства, видав лише довідку про заборгованість по заробітній платі та компенсації при звільненні, а повний розрахунок при звільненні позивач отримав лише 28.03.2018 року, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5,7-8) та не заперечується відповідачем.

Ст.233 КзпП України передбачено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права….

В Рішенні Конституційного суду України від 22.02.2012 року N 4-рп/2012 також зазначено, що ….для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Судом встановлено, що позивач дізнався про фактичний розрахунок при звільненні - 28.03.2018 року, а даний позов подав 12.06.2018 року, отже звернувся до суду в межах встановленого законодавством тримісячного строку.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Судом встановлено, що після звільнення з роботи повний розрахунок з позивачем не було проведено та ТОВ «Інтер-ГТВ» надало письмове підтвердження про нараховані суми, належні працівникові при звільненні.

Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладених в постановах за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої ст.355 ЦПК України, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення (коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок), суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п.п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму коштів в розмірі 22056,72 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 05.02.2018 року по 28.03.2018 року.

З доданої до позову довідки № 24/49 від 07.02.2018 року вбачається, що заробітна плата позивача за останні два місяці становила: грудень 2017 року 8594,51 грн. та січень 2018 року 7813,24 грн., всього 13269,60 грн., отже середньоденна заробітна сплата складає 316,58 грн. (13269,60 грн. / 42 дні ( грудень 2017 року 21 день, січень 2018 року 21 день). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 року до 28.03.2018 року ( лютий 2018 року 18 днів, березень 2018 року 18 днів, всього 36 робочих днів) складає 11397,08 грн. ( 316,58 Х 36 днів).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням вище зазначеного, тому стягує з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 року до 28.03.2018 року в розмірі 11397,08 грн.

Позивач просив допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць.

Однак, відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, а даному випадку стягується не заробітна плата, яка мала бути виплачена відповідачем у визначені законодавством строки, а середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому вказана вимога не підлягає до задоволення.

Також, позивач зазначає умову при виплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме: «без відрахування сум відповідних платежів до бюджету», однак вказана умова враховується при розрахунку середнього заробітку згідно п.п.3.3. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, в якому вказано, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 38, 116,117, 233 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( 09114, Київська область, м. Біла Церква, вул.. Леваневського,85, р/р 805 в АТ «Ощадбанк», МФО 322669, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Київська область, м. Біла Церква, Некрасова, 95, кв. 115) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 року до 28.03.2018 року в розмірі 11397,08 грн. ( одинадцять тисяч триста девяносто сім гривень 08 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР - ГТВ» ( 09114, Київська область, м. Біла Церква, вул.. Леваневського,85, р/р 805 в АТ «Ощадбанк», МФО 322669, ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

СуддяОСОБА_2