Постанова

Іменем України

29 березня 2018 року

м. Київ

справа № 731/164/16-ц

провадження № 61-7085св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Антоненко Н. О., Журавель В.І. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року у складі суддів: Бобрової І. О., Вінгаль В. М., Шитченко Н. В. (головуючий),

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та припинення права власності на частку майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10 лютого 2015 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2016 року розірвано. Під час шлюбу 17 квітня 2015 року сторонами була придбана у власність у рівних частках квартира АДРЕСА_1, вартістю 73 760 грн, а також Ѕ частина земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за тією ж адресою, вартістю 4 366,50 грн.

Ураховуючи те, що спільне користування будинком і земельною ділянкою є неможливим, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вищезазначеного нерухомого майна, припинивши право власності відповідача на цю частку майна, стягнути з неї на його користь компенсацію вартості цієї частки.

ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов, у якому просив визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна, а також провести поділ спільного майна подружжя: газової плити та холодильника.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 31 кв. м. Припинено право власності ОСОБА_5 на належну йому 1/2 частку цієї квартири. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка належить ОСОБА_5 та розташована на АДРЕСА_1. Припинено право власності ОСОБА_5 на належну йому 1/4 частку зазначеної земельної ділянки. Виплачено ОСОБА_5 з депозитного рахунку суду грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири та 1/4 частки земельної ділянки в розмірі 40 749,50 грн, внесену ОСОБА_4 на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Чернігівській області. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2017 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року, яка обґрунтована тим, що він є батьком ОСОБА_4 і спірне майно було придбане за його грошові кошти. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна квартира є неподільною, тому, спільне володіння і користування нею колишнім подружжям є неможливим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що припинення права власності ОСОБА_5 на половину спірного майна завдасть йому істотної шкоди, оскільки іншого житла у нього немає.

Колегія погоджується з висновками апеляційного суду.

Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Апеляційний суд, правильно застосувавши положення статті 365 ЦК України, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано відмовив у припиненні права власності ОСОБА_5 на половину будинку та земельної ділянки, оскільки отримання грошової компенсації за позбавлення права власності на його єдине житло є неспівмірним.

Наявність у ОСОБА_5 іншого житла судами не встановлена.

Із тексту оскаржуваного судового рішення вбачається, що ОСОБА_6 був допитаний в якості свідка лише з приводу придбання холодильника та газової плити.

Обставини придбання квартири та земельної ділянки за особисті кошти заявника, на що останній посилається у касаційній скарзі, не були предметом цього спору та з'ясування під час розгляду справи.

Судами встановлено, що квартира № 4 та 1/2 частина земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя.

Доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення не впливають.

Таким чином, апеляційний суд, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, із урахуванням встановлених обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат