Ухвала

Іменем України

27 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/644/17

провадження № 61-20466ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЧуловськийВолодимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_7, яка в процесі розгляду справи змінила прізвище на «ОСОБА_7», звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа банк» (далі - ПАТ «Альфа банк»), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЧуловськийВ. А., у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 березня 2016 року приватним нотаріусом і зареєстрований в реєстрі за № 6957 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позовна заява мотивована тим, що24 червня 2008 року між ПАТ «Альфа банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір. У зв'язку з не виконанням зобов'язання за кредитним договором 20 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. був вчинений виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на день вчинення виконавчого напису між ним та банком існував спір щодо методу нарахування та встановлення суми боргу. Крім того, приватному нотаріусу не надавались оригінали документів (договір кредиту, виписка по рахунку боржника із строками її погашення), а наявна виписка по рахунку не містить суми боргу та строків її погашення. Також, нотаріус вчинив виконавчий напис коли ще не настав строк виконання кредитного зобов'язання і не закінчився строк добровільного виконання вимоги від 16 лютого 2017 року. Нотаріус не повідомляв боржника про звернення до неї банку із заявою про вчинення виконавчого напису, а доказів безспірності вимог надано не було. Стягнення ж тіла кредиту та відсотків неможливо проводити з огляду на заборону стягнення коштів в іноземній валюті зобов'язання. Зазначені обставини нотаріусом не були з'ясовані, а тому виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що банком було надано всі документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172 для вчинення виконавчого напису. Доказів того, що з боку приватного нотаріуса мало місце порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» в частині відсутності належних документів, що можуть підтвердити безспірність заборгованості боржника і встановити прострочення виконання зобов'язання при вчиненні виконавчого напису нотаріуса позивачем не надано, як і не надано доказів того, що позивач не погоджувався з сумою заборгованості за кредитним договором на час вчинення виконавчого напису або надав свій розрахунок, що обґрунтовано б відрізнявся від наведеного у справі. 16 лютого 2016 року на адресу позивача була направлена відповідачем вимога щодо повернення всієї суми боргу за кредитним договором, з зазначенням суми боргу, що підтверджується матеріалами справи. При цьому судами враховано, що заборона на надання (отримання) кредитів в іноземній валюті вступила в дію з 22 вересня 2011 року згідно з Законом України за № 3795 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто після укладення між сторонами кредитного договору у 2008 році.

16 березня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис був вчинений з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріусу не були надані первинні облікові документи, які б підтверджували зарахування відповідачем грошових коштів на рахунок передбачений п. 2.7 кредитного договору. Крім того, банк звернувся з заявою, а нотаріус вчинив виконавчий напис в момент, коли ще не настав строк виконання кредитного зобов'язання і не закінчився строк виконання добровільно направленої вимоги. Нотаріус не повідомляла боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що позбавило можливості боржника заперечувати проти незаконно нарахованих сум і нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки не перевірив безспірність вимог кредитора. Також оскаржуваним виконавчим написом було стягнуло тіло кредиту та проценти в іноземній валюті, а це є незаконним, оскільки можна стягувати грошові кошти в іноземній валюті лише при пред'явленні відповідної банківської ліцензії.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Суди встановили, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусу було надано: заяву ПАТ «Альфа-Банк» про вчинення виконавчого напису від 19 березня 2016 року; письмову вимогу за № 13431-102 від 15 лютого 2016 року про усунення порушень виконання зобов'язання на ім'я ОСОБА_7 за адресою її проживання: АДРЕСА_1; реєстр рекомендованих поштових відправлень, що пересилаються в межах України від 16 лютого 2016 року, який містить штамп поштового відділення; список № 764 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів ф. 103 з квитанцією УДППЗ «Укрпошта» про оплату послуг; кредитний договір № 490079671 від 24 червня 2008 року; договір № 1 про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 490079671 від 24 червня 2008 року від 01 червня 2009 року; графік погашення заборгованості, який є Додатком № 1 до кредитного договору та його невід'ємною частиною; розділ № 2 до кредитного договору, який є його невід'ємною частиною; витяг з ЄДРЮОФОПтаГФ; розрахунок заборгованості за кредитом № 490079671, відповідно до якого останній платіж ОСОБА_7 було внесено 24 квітня 2014 року; виписка по особовим рахункам ОСОБА_7 за період з 24 червня 2008 по 11 лютого 2016 року з відміткою про те, що заборгованість не погашена.

Суди встановили, що на час вчинення виконавчого напису існувала заборгованість за кредитним договором № 490079671 від 24 червня 2008 року, розмір якої та факт її наявності позивачем не заперечувався.

Встановивши, що на час вчинення існувала безспірна заборгованість за кредитним договором, розмір якої позивачем не оспорюється та те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було порушено приписи статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки на момент його вчинення нотаріусу надано всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права (статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат») є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель