Провадження № 2/331/108/2018
Справа № 331/5795/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1) в особі представника ОСОБА_1 (адреса: м. Запоріжжя, вул.. Комарова, буд, № 6АДРЕСА_2) до Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (місцезнаходження: 69095, м. Запоріжжя, вул.. Шкільна, буд. №2), третя особа ОСОБА_4 (адреса: м. Запоріжжя, вул.. Північнокільцева, буд. № 23), про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2017 р. ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗКПМЕ « Запоріжелектротранс», третя особа ОСОБА_4, про стягнення в рахунок відшкодування матеріальних збитків 21 225,76 грн., в рахунок відшкодування оплати автотоварознавчого дослідження 595,00 грн. та судового збору.

В обґрунтування заявленої вимоги зазначив, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи трамваєм № 460, який належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», рухаючись по вул. Каліброва в м. Запоріжжі в районі будинку № 13 та електроопори № 26, не виконав вимоги п. 12.3 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок наїзду трамвая № 460 на автомобіль «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, останній неконтрольовано виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який рухався по вул.. Калібровій в м. Запоріжжі у зустрічному трамваю напрямку. В результаті порожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, зазнав технічних пошкоджень.

Транспортний засіб - трамвай № 460, яким на момент ДТП керував ОСОБА_4, належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». На момент скоєння ОСОБА_4 ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», працюючи на посаді водія трамваю.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та на підставі п. 7 ст. 247, ст.. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.. 124 КУпАП - закрито.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок.

За проведення автотоварознавчого дослідження ним було сплачено 595,00 грн.

На підставі викладеного, посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, просить суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3, завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 21225,76 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження 595,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В процесі розгляду справи ОСОБА_3 в особі представника - адвоката ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, шляхом їх збільшення, додатково до раніше заявлених вимог просив суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 51-52)

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на їх обґрунтованість, законність та доведеність належними та допустимими доказами.

Представник відповідача ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнавав частково, а саме: в частині відшкодування шкоди в розмірі 11072,64 грн., в іншій частині заперечував та просив суд у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що згідно з п.9 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6: «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: «Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)». Отже, з даної постанови слідує, що при стягненні грошового еквіваленту пошкоджених деталей автомобіля повинен бути врахований ступінь їх зношеності. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник, для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини ВТВ. Таким чином, вважає, що позивачем безпідставно заявлена сума про стягнення вартості відновлювального ремонту без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Крім того, зазначено, що протоколом огляду місця ДТП від 20.10.2016р. автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не отримував механічні пошкодження: ліве дзеркало; арка заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини, вартість яких включена у автотоварознавче дослідження. Вважає, що зазначені пошкодження не повязані з ДТП, яке мало місце 20.10.2016р., а тому не повинні відшкодовуватися ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». На підставі викладеного, просив суд позовні вимоги позивача в частині відшкодування шкоди в розмірі 11072,64 грн., задовольнити, а в іншій частині відмовити. (а.с. 36-38, 64-66)

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлвся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2017 року провадження у справі відкрито ( а.с.29) .

01.11.2017 р. від відповідача по справі надійшли письмові заперечення проти позову (а.с. 36-38).

5.12.2017 р. від позивача по справі до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: - в рахунок відшкодування матеріальних збитків 21 225,76 грн. , в рахунок відшкодування оплати авто товарознавчого дослідження 595,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. та судовий збір в розмірі 640,00 грн., з доданими до неї документами (а.с. 51-56).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

24.01.2018 р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, з доданими до нього документами. (а.с. 64-70)

Ухвалою суду від 24 січня 2018 року зазначена справа призначена до розгляду у підготовче судове засідання. (а.с. 72-73)

Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 93-94)

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги обставини, встановлені в судовому засіданні; письмові заперечення відповідача, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_4, керуючи трамваєм № 460, який належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», рухаючись по вул. Каліброва в м. Запоріжжі в районі будинку № 13 та електроопори № 26, не виконав вимоги п. 12.3 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок наїзду трамвая № 460 на автомобіль «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, останній неконтрольовано виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, який рухався по вул.. Калібровій в м. Запоріжжі у зустрічному трамваю напрямку. В результаті порожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_3, зазнав технічних пошкоджень.

Транспортний засіб - трамвай № 460, яким на момент ДТП керував ОСОБА_4, належить ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс». На момент скоєння ОСОБА_4 ДТП, останній перебував у трудових відносинах з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», працюючи на посаді водія трамваю.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 березня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та на підставі п. 7 ст. 247, ст.. 38 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст.. 124 КУпАП - закрито. (а.с. 6-7)

Зазначена постанову суду набрала законної сили 04 квітня 2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України,цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання кого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначеної норми цивільного права свідчить про те, що законом покладено на володільця джерела підвищеної небезпеки відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обовязок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці обєктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначений аналіз також підтверджується і розясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого на володільця джерела підвищеної небезпеки покладено відповідальність та обовязок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, навіть якщо вони завдані не з його вини.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особі, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що власник трамваю № 460 ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» повинен нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки під керуванням працівника підприємства, яке належить йому на праві власності та на момент ДТП з його власності проти його волі не вибувало.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок. (а.с. 8-25)

За проведення автотоварознавчого дослідження ОСОБА_3 сплачено 595 грн., за квитанцією № П264/4759146/1 від 25.10.2016р. (а.с. 26)

Таким чином, суд приходить до висновку, що ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» повинно відшкодувати ОСОБА_3 розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21225,76 грн., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 595,00 грн.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Представник відповідача ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» в обґрунтування заперечень зазначив, що згідно з п.9 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6: «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено: «Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)». Отже, з даної постанови слідує, що при стягненні грошового еквіваленту пошкоджених деталей автомобіля повинен бути врахований ступінь їх зношеності. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник, для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини ВТВ. Таким чином, вважає, що позивачем безпідставно заявлена сума про стягнення вартості відновлювального ремонту без урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Крім того, зазначено, що протоколом огляду місця ДТП від 20.10.2016р. автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не отримував механічні пошкодження: ліве дзеркало; арка заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини, вартість яких включена у автотоварознавче дослідження.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на обставини, зазначені в обґрунтування заперечень на позовні вимоги, що ним не визнаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обовязковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

08 листопада 2017 року на виконання ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» ОСОБА_3 звернувся до судового експерта ОСОБА_7 для визначення розміру збитків, про що свідчить висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку, спричиненого володільцю колісного транспортного засобу № 110 від 29 жовтня 2016 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 21225 гривень 76 копійок. (а.с. 8-15)

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 25 жовтня 2016 року, судовим експертом ОСОБА_7 під час огляду автомобіля «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлені наступні пошкодження: 1) деформація дверей передніх лівих по всій поверхні; 2) деформація дверей задніх лівих по всій поверхні; 3) деформація лівого зовнішнього дзеркала; 4) деформація крила заднього лівого; 5) деформація арки заднього лівого колеса; 6) деформація заднього бамперу; 7) деформація ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; 8) перекос кузову; 9) деформація стойки боковини. (а.с. 21-22)

Відповідачем в обґрунтування заперечень щодо включення у розрахунок суми відшкодування механічних пошкоджень: лівого дзеркала; арки заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини, які пошкоджений автомобіль не отримував під час ДТП, яке мало місце 20 жовтня 2016 року, наведено лише запис у протоколі огляду транспортного засобу про не згоду з ними.

Проте, на підтвердження того, що дійсно автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не отримував пошкодження (ліве дзеркало; арка заднього лівого колеса; заднього бамперу; ручки дверей передньої лівої та задньої лівої; перекос кузову; стойки боковини) під час ДТП, яке мало місце 20 жовтня 2016 року, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність зазначених пошкоджень одразу ж після ДТП, або їх наявність до ДТП.

Одночасно, суд враховує і той факт, що огляд пошкодженого автомобіль «ВАЗ-111830», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, судовим експертом було проведено через 5 днів після ДТП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заперечення представника відповідача в цій частині є неспроможними та не підтвердженими відповідними доказами, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо стягнення в рахунок відшкодування шкоди коштів без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, оскільки вони не відповідають положенню ст. 1166 ЦК України.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо стягнення з ЗМКПЕ «Запоріжелектротранс» витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В обґрунтування зазначеної позовної вимоги стороною позивача надані докази щодо витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн., а саме: ордер серії АА 018409 від 01.11.2017р., відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н уповноважений представляти інтереси ОСОБА_3 у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя; акт прийому-передачі виконаних робіт № б/н від 01.11.2017р..; квитанція до прибуткового касового ордера № 67 від 01.11.2017р. про сплату правничих послуг в розмірі 5000,00 грн.; копії заяв (пропозицій) про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у позасудовому порядку. (а.с. 80-90)

Як на доказ щодо суми витрат на правничу допомогу позивач посилається на перелік виконаних робіт (наданих послуг), яким встановлено, що адвокатом ОСОБА_8 виконані наступні роботи: 1) консультація (2 години роботи); 2) опрацювання наданих Клієнтом документів (2 години); 3) заява (пропозицій) про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у позасудовому порядку (1 година); 3) підготовка позовної заяви (8 годин роботи).

Додатково, в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_8 зазначено, що у 8 годин роботи щодо складання позовної заяви складає не лише написання позовної заяви, а й робота з нормативно-правовими документами щодо предмету спору, Цивільним кодексом України та судовою практикою з аналогічних питань.

Крім того, на підтвердження підготовки заяви (пропозиції) про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у позасудовому порядку долучено до матеріалів справи копію договору № б/н від 10.04.2016р. про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_3 (а.с. 113-114), а також копії відповідних заяв. (а.с. 80-90)

Зазначений розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства України, стороною відповідача зазначений розрахунок не спростований, а тому у суду не має підстав не приймати його до уваги.

Із зазначеного слідує, що витрати на правову допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 5000,00 грн..

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, вимога позивача щодо відшкодування понесених витрати по сплаті витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є також законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви до суду позивач по справі ОСОБА_3 сплатив судовий збір у сумі 640,00 грн. (а.с. 2), у звязку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1) в особі представника ОСОБА_1 (адреса: м. Запоріжжя, вул.. Комарова, буд, № 6АДРЕСА_2) задовольнити.

Стягнути з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Шкільна (Г.Сталінграда), буд. № 2 (р/р 0568 РУ АКБ «Індусріалбанк» м. Запоріжжя, МФО 313849, ), на користь ОСОБА_3, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3, матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 21225 (двадцять одна тисяча двісті двадцять пять) гривень 76 копійок; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 595 (пятсот девяносто пять) гривень 00 копійок; витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень 00 копійок, судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, а всього 27460 (двадцять сім тисяч чотириста шістдесят) гривень 76 копійок.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

18.06.2018