АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 2-3728/09

провадження № 22ц/790/1126/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи - Київський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (Публічне акціонерне товариства «ОТП Банк»),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року в складі судді Зуб Г.А.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою про скасування результатів визначення вартості майна у виконавчому провадженні, в обґрунтування якої посилалася на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2009 року з неї стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2447428,10 грн., а також судові витрати у сумі 1950,00 грн. та на виконання цього судового рішення видано виконавчий лист, який з грудня 2009 року і до цього часу знаходиться на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 16461513.

Зазначила, що 12 червня 2017 року від державного виконавця вона отримала повідомлення про оцінку майна боржника, в якому вказано, що згідно до звіту про оцінку майна від 26 травня 2017 року експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ОСОБА_2 проведеної згідно до акту опису й арешту майна боржника від 25 червня 2010 року, житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, оцінка складає 1751000,00 грн.

Вважає, що експерт оцінив її житловий будинок за ціною приблизно 65000,00 доларів США, в той час вона вважає, що ринкова вартість її будинку складає суму, що еквівалентна не менше 100000,00 доларів США.

Зазначила, що дана оцінка є необ'єктивною та має місце упередженість експерта ОСОБА_2 на користь знецінення вартості об'єкта нерухомого майна, оскільки він вже неодноразово здійснював оцінку її будинку у межах даного виконавчого провадження і кожного разу сума оцінки ним знижувалась, зокрема і у 2012 році.

Вказала, що у 2012 році вона за власною ініціативою звернулась до суб'єкта оціночної діяльності для оцінки її житлового будинку і в результаті будинок був оцінений на 40% більше, ніж його оцінив ОСОБА_2

Просила зупинити до розгляду цієї скарги передачу на реалізацію Київським відділом державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 298,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; скасувати результати визначення вартості житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 298,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що відображені у звіті про оцінку майна від 26 травня 2017 року експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ОСОБА_2

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити.

При цьому посилалася на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги скарги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що суб'єкт оціночної діяльності ОСОБА_2 систематично знижує вартість її житлового будинку; що якщо житловий будинок буде виставлений за справедливою вартістю, він повністю покриє її борг перед стягувачем.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не довела, що звіт про проведення оцінки нерухомого майна є необ'єктивним.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2009 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 2447428,10 грн., а також судові витрати у сумі 1950,00 грн.

За вказаним судовим рішенням 14 грудня 2009 року Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-3728/09/07.

18 грудня 2009 року постановою Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження за номером ВП № 16461513 за вказаним виконавчим документом.

25 червня 2010 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено акт опису та арешту житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 298,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

10 квітня 2017 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про призначення експерта.

Із звіту експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ОСОБА_2 про оцінку майна від 26 травня 2017 року вбачається, що проведена відповідно до акту опису і арешту майна боржника від 25 червня 2010 року вартість житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 складає 1 751 000,00 грн., про що ОСОБА_1 повідомлено 01 червня 2017 року.

Із звіту суб'єкта оціночної діяльності - ПП «АС-ТЕРРА від 23 червня 2017 року за замовленням ОСОБА_1 вбачається, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 складає 4 474 000,00 грн.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року, N 2658-III оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Частиною 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності-суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Відповідно до пункту 50 Стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об'єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.

Згідно з пунктом 54 Стандарту № 1 зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пунктів 62, 63, 67 Стандарту № 1 рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (далі - рецензенти).

Рецензування полягає у неупередженому об'єктивному розгляді оцінки майна особою, яка не має особистої матеріальної або іншої заінтересованості в результатах такої оцінки, відповідно до напряму та спеціалізації її кваліфікаційного свідоцтва.

Рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оцінка, що відображена у звіті про оцінку майна від 26 травня 2017 року є необ'єктивною та значно заниженою є безпідставними, оскільки оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця, висновок про оцінку майна, здійснений в межах виконавчого провадження, може бути оскаржений лише як дія державного виконавця щодо проведення оцінки майна. Однак, скаржником не було оскаржено дій державного виконавця щодо проведення оцінки майна боржника.

Згідно із пунктом 2 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, необ'єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ'єктивного висновку про вартість об'єкта оцінки; неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок оскарження результатів визначення вартості чи оцінки майна, проведеного суб'єктом оціночної діяльності, а також результатів рецензування звіту про оцінку майна. Такі результати можуть бути оскаржені до суду у встановлений законом строк.

У разі незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна та результатами рецензування звіту про оцінку майна сторона виконавчого провадження може оскаржити такі результати в порядку і в строки, встановлені законом, незважаючи на те, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем.

Матеріали справи не містять доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна та підтвердження відсутності проведення огляду нерухомого майна суб'єктом оціночної діяльності.

Отже, державний виконавець під час виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні діяв в межах повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог, встановлених ЦПК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно зазначив, що належних та допустимих доказів того, що звіт про проведення оцінки нерухомого майна є неякісним або необ'єктивним, ОСОБА_1 не надала.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 374 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги, які зведені до посилання на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, і яким суд надав відповідну правову оцінку, висновків суду не спростовують.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо скасування ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, виходячи з наступного.

Із змісту статей 153, 352, 353 ЦПК України вбачається, що ухвала суду про забезпечення позову може бути переглянута тільки судом апеляційної інстанції, а не судом першої інстанції і за результатами такого перегляду суд апеляційної інстанції може прийняти одне з судових рішень відповідно до статті 374 ЦПК України. Відповідно до статті 158 ЦПК України суд першої інстанції може скасувати тільки заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У зв'язку з чим судове рішення в частині зазначення щодо скасування ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року шляхом зупинення продажу житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 298, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2017 року - змінити, скасувавши її в частині зазначення щодо скасування ухвали Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року шляхом зупинення продажу житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 298, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 08 лютого 2018 року.