Справа № 522/4690/17
Провадження № 2-ві/522/18/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді по справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1,-

В С Т А Н ОВ И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Ільченко Н.А.) знаходиться цивільна справа позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 15.03.2018 року представником відповідача - ОСОБА_2 подано адресовану суду заяву від відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Ільченко Н.А., яку мотивовано тим, що суд прийняв справу до свого провадження та в порушення вимог ст.. 185, ч. 11 ст. 187 ЦПК України, а саме - шляхом зобов'язання позивача надати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що їм не подано іншого позову (позовів) до цього відповідача з тим самим предметом та тих самих підстав. Не думку заявника, суд на виконання приписів ст.185 та ч. 11 ст. 187 ЦПК України мав винести ухвалу про залишення позовної заяви без руху, як такої, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та надати час для усунення зазначених недоліків. Тому, вказані обставини, на думку представника відповідача свідчать про порушення суддею Ільченко Н.А. принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу.

Крім того, суддя Ільченко Н.А. не може брати участі та підлягає відводу, оскільки брала участь у розгляді іншої справи № 522/10265/17 предметом спору якої були ті самі обставини та предмет розгляду, а також той факт, що рішення увалене по справі № 522/10265/17 від 04.07.2017 року, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29.11.2017 року, де предметом спору є така сама земельна ділянка, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1.

Враховуючи всі зазначені обставини у відповідача виникають сумніви щодо неупередженості судді Ільченко Н.А. під час розгляду даної справи - № 522/4690/17.

В судовому засідання представник відповідача підтримав заяву про відвід.

Відповідно до ухвали від 15.03.2018 року, суд, який розглядає справу (головуючий суддя Ільченко Н.А.), прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та зупинив провадження по справі до вирішення питання про відвід головуючому іншим суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу заяви про відвід судді, розгляд заяви про відвід 15.03.2018 року розподілено на суддю Бондар В.Я..

Ознайомившись з заявою відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Ільченко Н.А., суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.2,3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження по справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається за допомогою автоматизованої системи документообігу суду (п. 15.4 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК). Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктами сьомим та восьмим статті 40 ЦПК визначено, що питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів з дня надходження заяви, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Обставини, визначені заявником у заяві про відвід судді Ільченко Н.А. від 14.03.2018 року - незгода з процесуальними рішеннями судді по справах № 522/4690/17 та № 522/10265/17, не є підставою для відводу (самовідводу) у розумінні вимог ст. 36 ЦПК

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 у березні 2017 року. 22.03.2017 року суддею Приморського районного суду м. Одеси Бойчуком А.Ю. було відкрито провадження по справі № 522/4690/17.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином посилання відповідача на те, що суд мав винести ухвалу про залишення без руху не відповідають положенням чинного ЦПК України, оскільки вказані вимоги застосовуються до позовних заяв які надійшли вперше з моменту набрання чинності новим Цивільним процесуальним кодексом України, у даному ж випадку провадження по справі вже було відкрито до набрання чинності нової редакції ЦПК України, а тому суд не в праві залишати без руху позовну заяву, яка була подана з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності новою редакцією ЦПК України.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи ( ст. 37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, яки є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя ( п.3 ст. 46 ЦПК).

За умовами ч. 3 ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов'язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об'єктивності судді (ч. 5 ст. 36 ЦПК України).

Крім того, законодавець передбачив і запобігання зловживанням учасниками процесу права на заяву відводу. Пунктом четвертим статті 36 ЦПК встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можу бути підставою для відводу. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду ( п.5 ст. 39 ЦПК).

Ч. 3 ст. 214 ЦПК України передбачено, що у разі виникнення заперечень у будь-кого з учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів щодо дій головуючого ці заперечення заносяться до протоколу судового засідання і про їх прийняття чи відхилення суд постановляє ухвалу.

Відповідачем у додатках до заяви про відвід судді вказано копію Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2017 року по справі № 522/10265/17-ц; копію паспорта громадянина України - ОСОБА_1 та копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 дані додатки не є належними доказами в розумінні ч. 3 ст. 214 ЦПК України, що можуть підтверджувати упередженість головуючого судді по вказаній справі.

Проте в той же час Заявником не надано протоколу судового засідання, заперечення чи будь-якого іншого доказу, які б підтверджували звернення останнього до головуючого з запереченнями щодо дій головуючого в процесі розгляду цивільної справи № 522/4690/17, в зв'язку чим суд не має підстав з'ясувати чи дійсно мали місце порушення процесуального порядку під час розгляду вказаної справи.

Також судом встановлено, що предметом розгляду справ № 522/4690/17 та № 522/10265/17 є різні земельні ділянки, яким присвоєно окремі кадастрові номери, а отже це два самостійних об'єкти цивільного обороту.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Таким чином посилання заявника на тотожний предмет позовних вимог у справах

№ 522/4690/17 та № 522/10265/17 не приймається судом.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об'єктивності, однобічності та неупередженості судді Ільченко Н.А.. при вирішенні даної цивільної справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.35-40 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді по справі за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Повернути справу для продовження розгляду справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Бондар В.Я.

16.03.2018