Провадження №2/712/2538/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення неотриманої плати за фактичне користування домоволодінням та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованості за фактичне користування житлом домоволодінням, що є його власністю у розмірі 604 388, 44 грн. В обґрунтування позову вказував, що він є власником житлового будинку з прибудовами та мансардою, що знаходиться за адресою: Черкаси, провулок Радянський (ОСОБА_8), 6, що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 10.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №5707. Зазначив, що мав намір здавати домоволодіння у довготривалу оренду, виходячи із актуальних цін станом на 2013 рік -1000 доларів на місяць. ОСОБА_2 в інтересах своєї родини внесла авансовий платіж в сумі 41 000 доларів США, які позивач отримав за розпискою від 19.06.2013 за тривале користування домоволодінням, внаслідок чого відповідачі вселилися у житловий будинок 14.08.2013 та здійснили реєстрацію свого місця проживання. Під час укладення договору позивач знаходився на лікуванні, а тому, в силу поганого почуття, вважав, що укладає зі сторонами договір тимчасового найму. Станом на день звернення з позовом до суду відповідачі продовжують проживати у домоволодінні по даний час, користуються ним, мають зареєстроване місце проживання. Станом на 14.01.2017 кошти, сплачені за найм та фактичне користування за розпискою від 19.06.2013 закінчилися. Вартість фактичного користування домоволодінням була сплачена відповідачами виходячи із розрахунку 1000 доларів на місяць, проте в подальшому відповідачі не здійснюють платежі, крім того, заперечують факт укладання договору найму, тому позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав з даним позовом. Вказаними діями відповідачі порушують правомірні очікування позивача щодо отримання доходу від передачі його власного майна в користування.

Заборгованістьза фактичне користування домоволодінням за період з 14.01.2017 по 28.09.2018 складає 28 500 доларів США, що еквівалентно 604388, 44 грн. станом на 01.10.2018, що підтверджується ретроспективною оцінкою вартості оренди на момент виникнення спірних відносин між позивачем та відповідачами (додаток 5 до позову). Крім того, тривале безоплатне користування власністю, призвело до моральних страждань, порушення звичайних життєвих звязків, загострення хвороб, а тому позивач просив стягнути з відповідачів моральну шкоду, яку визначив в розмірі 10 000 доларів США, що станом на 01.10.2018 складає 281110 грн.

Відповідно до ухвали судді Соснівського районного суду м.Черкаси Мельник І.О. про відкриття провадження від 02.10.2018 розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов підтримав повністю з підстав, наведених у ньому, та просив задовольнити. Суду пояснив, що 31.07.2013 позивачу було зроблено важку хірургічну операцію, тривалий час він перебував під дією знеболювальних препаратів і, як йому здавалось, укладав з ОСОБА_2 договір тимчасового найму домоволодіння, даний факт укладання договору найму остання заперечує. Позивач стверджує, що наявне фактичне користування домоволодінням за адресою: м. Черкаси, пров. Сироти, 6. Таким чином, з 14.04.2013 відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були зареєстровані в будинковолодінні позивача і продовжили там проживати і по даний час, хоча не є для нього ані членами сім»ї, ані іншими родичами. Адвокат ОСОБА_1 додав, що відповідачі безпідставно не сплачують за фактичне користування домоволодінням за адресою: м. Черкаси, пров. Сироти, 6, оскільки повинні належно сплачувати кошти за таке користування. Такими діями відповідачі порушують законні права власника, який вимушений з членами своєї родини мешкати в іншому житловому приміщенні, яке є значно меншим за площею, ніж те домовлодіння, яким корпистуютиься відповдіачі, не сплачуючи за це грошові кошти, чим завдають позивачу шкоду, в тому числі і моральну. Позивач змушений докладати значних зусиль для забезпечення належних умов проживання собі та членам своєї сім'ї, що негативно позначається на його стані здорров'я і спричиняє душевні страждання.

В судовому засіданнівідповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову. Пояснили, що кошти, які були передані власнику будинку ОСОБА_10 за розпискою від 19.06.2013 передавались в рахунок платежів за договором купівлі продажу домоволодіння за адресою: м. Черкаси, пров. Радянський, 6. Проте, власник, в подальшому відмовився від укладання договору купівлі-продажу. Крім того, з'сувалося, що на час передачі коштів позивачу, будинок перебував під арештом, що взагалі унеможливлювало його продаж. В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебуває цивільна справа № 711/5065/15-ц за позовом ОСОБА_2Г до ОСОБА_4 про стягнення боргу, провадження по якій відкрито 15.06.2015. З заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що позивачка ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 49150 доларів США за договором завдатку, укладеного 29.05.2013 щодо придбання нею домоволодіння по пров. Радянський, 6 в м. Черкаси, які отримані останнім за розписками від 29.03.2013, 04.06.2013, 18.06.2013. Тобто, предметом спору є стягнення грошових коштів за договором завдатку. Вважають, що правових підстав для стягнення з відповідачів грошових коштів за фактичне користування не має, оскільки таких домовленостей між сторонами не існує. Застосування до зазначених відносин положень ст.. 1212, 1213 ЦК України є необґрунтованим, оскільки майно не вибуло з володіння позивача без його відома, він свідомо отримав кошти, після чого відповідачі вселились та зареєстрували своє місце проживання також зі згоди позивача. Відсутні, також, підстави для стягнення моральної шкоди. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Інші відповідачі до суду не з'явлися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, будь яких заяву до суду не скерували.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає наступнн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником будинку та земельної ділянки за адерсою: в м. Черкаси, провулок Радянський (ОСОБА_8), будинок 6, на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.06.2008, договору купівлі-продажу №5707 від 10.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_9

Даний будинок та земельна ділянка є предметом іпотеки, яка зареєстрована первісно 11.08.2008 за іпотекодержателем - ВАТ «Банк «Фінанси та кредит». В подальшому, 10.10.2017 зареєстрована зміна іпотекодержателя на фізичну особу - ОСОБА_11, строк виконання зобовязань в розмірі 164 000 доларів США встановлений до 10.08.2019.

Відповідно до розписки, яка складена позивачем ОСОБА_4 одноособово, ним 18 червня 2013 року отримано від ОСОБА_2 завдаток за домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Черкаси, провулок Радянський, 6, у розмірі 41 100 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом із тим, сторонами не наданий договір на виконання якого був переданий завдаток.

Звертаючись до суду позивач вказує на фактичне користування відповідачами його майном, тобто виникнення відносин найму.

Як вбачається з будинкової книги на домоволодіння № 6 по провулку Радянському в м.Черкаси, з 14.08.2013 в будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без зазначення строку.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно із ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до статті 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Яв встановлено в судовому засіданні, письмового договору найму між сторонами не було укладено.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 в провадженні Придніпроського районного суду м.Черкаси перебуває цивільна справа № 711/5065/15-ц за позовом ОСОБА_2Г до ОСОБА_4 про стягнення боргу, провадження по якій відкрите 15.06.2015. З заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що позивачка ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 49150 доларів США за договором завдатку, укладеним 29.05.2013 щодо придбання нею домоволодіння по пров. Радянський, 6 в м. Черкаси, які отримані останнім за розписками від 29.03.2013, 04.06.2013, 18.06.2013. Тобто, предметом спору є стягнення грошових коштів за договором завдатку, за яким відповідачі мали намір придбати будинок у власність.

Позивач, звертаючись до суду, вказує на особливий позадоговірний спосіб захисту свого права власності, який може бути застосований на підставі ст.1212 ЦК України.

При цьому, в обґрунтування розміру щомісячної плати за фактичне користування, посилається на ретроспективну оцінку вартості оренди житлового будинку, яка складена 16.11.2017, виконана ПП «Ажіо». Ретроспективна вартість оренди житлового будинку з надвірними спорудами станом на 22.04.2013 становить 8000 гривень.

Аналізуючи зазначені доводи позивача, суд вказує наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно з ч.1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов'язана його повернути.

При цьому, особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

На думку суду, складання позивачем розписки про отримання грошових коштів в розмірі 41100 доларів США та надання позивачем, як власником, згоди на подальше здійснення безстрокової реєстрації місця проживання відповідачів у домоволодінні по пров. Радянський, 6 в м.Черкаси спростовують доводи позивача про безпідставність набуття або збереження відповідачами його майна.

Навпаки, зазначені конклюдентні дії сторін хоча і не викладені окремим документом з визначенням суттєвих умов конкретного правочину, проте не можуть свідчити про те, що відповідачі збагатилися за рахунок потерпілого (позивача) поза підставою, передбаченою законом.

Навпаки, саме відповідачами на користь позивача були передані грошові кошті за розпискою від 18.06.2013, яки ним отримані.

Крім того, оцінюючи докази в сукупності, в судовому засіданні не були встановлені всі три необхідні умови відповідно до ст.1212 ЦК України, які вказують на виникнення зобовязань з безпідставного набуття та/або збереження майна.

Суд відхиляє доводи позивача, що фактично між сторонами склалися відносини найму, оскільки такі доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами: між сторонами відсутні письмовий договір найму з вказівкою на термін його дії з погодженням всіх суттєвих умов для такого правочину.

Виходячи з наведеного, суд не знаходить підстав для стягнення неотриманої плати за фактичне користування домоволодінням.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідачів на його користь 281110 грн. на відшкодування моральної шкоди. Проте, дані вимоги на думку суду також не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Неправомірних дій з боку відповідачів, в результаті яких може бути стягнута моральна шкода судом не встановлено.

Оскільки позивачем ОСОБА_4 не надано суду належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, які б надали судові правову можливість задовольнити його позов, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення неотриманої плати за фактичне користування домоволодінням та моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Щодо витрат на правничу допомогу, які понесла відповідачка ОСОБА_2 і про які заявлено під час розгляду справи, суд вважає, що вказане питання підлягає вирішенню в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, після надання стороною відповідача доказів, передбачених ст.137 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 23, 1212 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_7 (ІПН невідомий) про стягнення неотриманої плати за фактичне користування домоволодінням та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 07.12.2018.

Головуючий І.О.Мельник