ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Чернівці

Справа № 725/2898/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Кулянди М.І., Яремка В.В.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, головуючий у І-й інстанції - Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та додаткових витрат на навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 1999 року по 30 жовтня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 30 жовтня 2000 року. Від даного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 квітня 2016 року син за власним бажанням змінив прізвище з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Зазначала, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин їх син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Вона самостійно купує йому одяг, їжу, дбає про його гармонійний духовний та моральний розвиток.

На даний час хлопець є повнолітнім, проте продовжує навчатися в Чернівецькому юридичному коледжі Національного університету «Одеська юридична академія» на контрактній основі. Витрати з оплати навчання сина вона несе самостійно.

Батько дитини ОСОБА_2 офіційно не працює, однак має можливість сплачувати аліменти на утримання сина та приймати участь у додаткових витратах, пов'язаних з оплатою його навчання.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/70/18 Категорія:50 Доповідач Литвинюк І.М.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, до закінчення ним навчання у розмірі по 1 500 грн щомісячно.

Також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 14 580 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1 200 грн щомісячно на період його навчання в Чернівецькому юридичному коледжі Національного університету «Одеська юридична академія» на денній формі навчання платній основі, починаючи з 04 червня 2018 року до 30 червня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 12 080 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити розмір аліментів у розмірі 600 грн, а також надати можливість сплачувати і надалі по 500 грн за навчання щомісячно.

Зазначає, що він добровільно сплачує аліменти, починаючи з 2000 року. Також він сплатив 2 500 грн, та сплачує по 500 грн. щомісячно за навчання, починаючи з 23 квітня 2018 року. Судом не враховано його матеріальний стан, а також стан його здоров'я.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитиною є рівною мірою як для батька, так і для матері; відповідач є працездатною особою та зобов'язаний утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах на неї.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте повністю таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано 30 жовтня 2000 року.

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час навчається в Чернівецькому юридичному коледжі Національного університету «Одеська юридична академія» на контрактній основі. Термін навчання визначено до 30 червня 2020 року. У зв'язку з навчанням ОСОБА_4 працевлаштуватись не може, перебуває на утриманні матері, а тому потребує матеріальної допомоги. За час навчання сина позивачем сплачено кошти в розмірі 29 160 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум у 2018 році на працездатну особу: з 1 січня 2018 року - 1762 грн., з 1 липня 2018 року - 1841 грн., з 1 грудня 2018 року - 1921 грн.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Враховуючи вищенаведене, матеріальний стан відповідача, стан його здоров'я, що на утриманні у нього є неповнолітня дитина та враховуючи вимоги ст.ст. 180, 181, 182, 184, 200 СК України, та з метою досягнення мети аліментного обов'язку, достатності та необхідності його для позивача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визначення розміру аліментів у розмірі 1200 грн.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про зменшення суми аліментів до мінімально можливого розміру 600 грн та неспроможність апелянта сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Щодо додаткових витрат, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Отже, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Таких висновків дійшли Верховний Суд України і Верховний Суд у постановах № 6-1296цс15 та № 61-1717св18.

Суд першої інстанції на зазначені вище обставини не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на навчання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В контексті наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на навчання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.

Також судом першої інстанції з відповідача стягнуто на користь держави 704,80 грн.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, що становить 66,94 % від заявлених вимог, необхідно розподілити судові витрати.

З огляду на викладене, судовий збір у розмірі 235,90 грн слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину у розмірі 12 080 гривень скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 у сумі 235 (двісті тридцять п'ять) гривень 90 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Яремко