Справа № 2-з-51/11
Провадження № 22-ц/4808/261/18
Головуючий у 1 інстанції Круль І.В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богородчанського районного суду від 04 жовтня 2011 року під головуванням судді Круль І.В. в смт. Богородчани,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 ПАТ «Банк "Фінанси та Кредит" звернувся в суд із заявою про обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України в порядку забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином не виконують взяті на себе зобов'язання за кредитним договором від 15.01.2007 року, ігнорують вимоги банку щодо повернення кредитних коштів та процентів станом на 09.09.2011 року у розмірі 31 149,77 грн, не відповідають на телефонні дзвінки, письмові заяви, претензії.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 04 жовтня 2011 року заяву задоволено.

Обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою? АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрована за адресою? АДРЕСА_1 у праві виїзду за кордон України.

Копію ухвали направлено до Адміністрації державної прикордонної служби України.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала необґрунтована та постановлена з грубим порушенням норм процесуального права.

Суд не мав права обмежувати його в пересуванні та праві виїзду за кордон, оскільки це порушує його права. Зазначає, що в даній ухвалі суду не наведено жодних фактів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх зобов'язань перед позивачем, тобто свідомо вчиняв будь-які навмисні діяння спрямовані на невиконання рішення суду.

Апелянт також вказує, що на момент розгляду справи та винесення оскаржуваної ухвали, ОСОБА_2 перебував в установах виконання покарань, а саме з 2009 по 2016 роки.

Про існування даного цивільного спору та оскаржуваної ухвали апелянту стало відомо 15.10.2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, яка апеляційним судом слухалася без його участі.

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи скарги з наведених у ній мотивів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

За статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2007 року між Банком "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №43/07-К, на підставі якого Банк надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні ресурси в сумі 15 000,00 грн в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками. По даному кредитному договору ОСОБА_2 виступив поручителем, згідно договору поруки від 15.01.2007 року. Оскільки позичальники належним чином не виконував умови кредитного договору, на листи, повідомлення Банку не реагували, на підставі цього виникла заборгованість, через що, Банк був змушений звернутися до суду про примусове стягнення заборгованості в солідарному порядку.

23.09.2011 року Банк "Фінанси та Кредит" направив до суду позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором станом на 09.09.2011 року у розмірі 31 149,77 грн.

При цьому разом із позовною заявою позивачем також подано заяву про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, обгрунтовуючи таке - ухиленням боржників від виконання боргових зобов'язань.

Тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив про необхідність задоволення заяви без наведення мотивів.

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Приписами ст. 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначає право кожної людини покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об'єктом посягань ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Відповідно до ч. 2-3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 16 листопада 2011 року, яке також постановлене у даній справі за участі цих сторін, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 31 149,77 грн заборгованості за кредитним договором №43/07-К від 15.01.2007 року та судові витрати (а.с. 93-94).

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, яка діяла на час винесення оскарженої ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Перелік заходів забезпечення позову визначено ст..152 ЦПК України.

Відповідно до ст..6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) або якщо щодо нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання, є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Згідно вимог ст.. 11 вищезазначеного Закону державному виконавцеві надано право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника-фізичної особи до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ч.1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції від 22.03.2012 р.) питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені вимоги закону та прийшов до помилкового висновку про можливість вирішення даного питання до постановлення рішення по суті спору в порядку забезпечення позову.

За наведених обставин доводи апелянта про порушення судом першої інстанції щодо нього норм процесуального права при постановленні ухвали є доведеними. Оскаржувана ухвала суду щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення по відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 04 жовтня 2011 року в частині обмеження виїзду за межі України ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

О.О. Томин