АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/5664/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 травня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л. А.,

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Проcив зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у користуванні прибудинковою територією біля будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого гаража та бетонно-металевої огорожі.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 травня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, згідно частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 3 статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації згідно із положеннями ЗК. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників (стаття 42 ЗК).

Згідно Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року, N 76 прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності на квартира АДРЕСА_1 що підтверджується договором купівлі-продажу від 9 листопада 2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12697639 від 29 листопада 2006 року (а.с.7,8).

Відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира НОМЕР_1 у зазначеному будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 8 серпня 2006 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, яке наявне у матеріалах інвентарної справи (а.с.159).

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №952/23 від 16 грудня 2008 року знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Чернівці чотирьохквартирний житловий будинок АДРЕСА_1

З листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю від 28 вересня 2017 року вбачається, що спеціалістами Інспекції при візуальному огляді було встановлено, що співвласником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 на території зазначеного будинковолодіння встановлено металеву огорожу, якою відокремлено частину прибудинкової території загального користування. Крім того, за межами зазначеного будинковолодіння біля сараю літ. «Е» виявлено самочинно збудовану попередніми мешканцями квартири НОМЕР_1 цегляну споруду, яка має значний фізичний знос, що свідчить про давність її побудови (а.с. 53).

З схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_1 складеного Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації 28 січня 1973 року вбачається, що між мешканцями будинку було визначено певний порядок користування земельною ділянкою, розташованою навколо будинку (а.с. 81).

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, а також наявність правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку по знесенню самочинного будівництва.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем доведено те, що внаслідок будівництва гаража та влаштування огорожі були порушені його права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду доказів того, що Чернівецька міська рада приймала рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність мешканцям будинку або у постійне користування установі (організації), яка здійснювала управління будинками чи об'єднанню співвласників будинку, який розташований по АДРЕСА_1

З матеріалів справи також вбачається, що на спірну земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, не визначались її межі та конфігурація.

Пред'являючи позов про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у користуванні прибудинковою територією біля будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого гаража та бетонно-металевої огорожі позивач не врахував, що відповідно до правил статті 376 ЦК України знести самочинне будівництво повинні особи, які вчинили таке будівництво.

Однак судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не здійснювали будівництво спірного гаража. Крім того відповідачка ОСОБА_2 не здійснювала будівництво спірної огорожі.

Пред'являючи позов ОСОБА_1 також не врахував, що відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 19 квітня 2017 року у справі №6-129цс17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачам не пропонувалось здійснити перебудову спірного нерухомого майна і вони відповідно не відмовлялись від такої перебудови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 13 серпня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна