ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/14654/17-ц

провадження № 22ц/818/1339/18

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

третя особа: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року, ухвалене суддею Бородіною Н.М. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_3, третя особа Восьма ХДНК про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 29 грудня 2015 померла її рідна сестра ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В термін, передбачений цивільним законодавством України, вона звернулась до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і від завідуючої дізналась, що сестра залишила заповіт не на її користь.

Вважає заповіт недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, оскільки на час складання заповіту сестра була похилого віку, у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, вона перебувала на обстежені у невропатолога та психіатра.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянти вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 зазначила, що 29.12.2015 померла її сестра ОСОБА_5 На час складання заповіту ОСОБА_5 виповнилося 80 років. В момент підписання заповіту вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В останні роки у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. Внаслідок цього, ще за рік до смерті, вона перебувала на обстежені у невропатолога та психіатра. Однак спроби поліпшити її психічний стан позитивного результату не мали. На день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_3 у її сестри спостерігався процес психічного розладу, що зможе підтвердити лікар-психіатр та сусіди покійної.

Вважає, що судом неправомірно залишено її клопотання про проведення судової експертизи та заяву про забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне майно без задоволення. У зв'язку з цим, вона позбавлена можливості надати суду докази, одним з яких є висновок експерта.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК).

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 Позивач 17.05.2016р. звернулась до Восьмої Харківської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті сестри. Свідоцтво про право на спадщину видане не було, у зв'язку із наявністю заповіту.

Згідно заповіту від 26.11.2015р., посвідченого нотаріусом Восьмої Харківської Державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_3

Згідно спадкової справи ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори 27.01.2016р. із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1233, 1234, 1247 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1247 ЦК України). Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Таким чином, для визнання правочину (заповіту) недійсним з наведених вище підстав необхідним та обов'язковим є встановлення того факту, що саме в момент укладення спірного правочину (складання заповіту), а не в будь-який інший момент, особа, яка його уклала (склала), не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, на яку посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачка вже зверталась з тотожнім позовом до суду - справа № 640/15146/16ц, який за її заявою був залишений без розгляду ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2017 року. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №442 від 14.06.2017р. (у справі № 640/15146/16ц), проведеної 18-м відділенням судово-психіатричної експертизи КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» ОСОБА_5 за представленими даними, у період часу, якому відповідає складання заповіту, а саме 26.11.2015р. хронічного, стійкого психічного розладу не виявляла та відповідно до свого психічного стану була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивач вказує, що зазначена судова психіатрична експертиза була проведена на підставі лише вкладишу до амбулаторної карти хворої ОСОБА_5

Між тим, висновки судово-психіатричної експертизи №442 від 14.06.2017 року зроблено на підставі амбулаторної карти хворого «вкладиш» з Харківської міської лікарні №28, та медичної карти стаціонарного хворого №37062 з Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. А.І. Мещанинова.

Справа № 640/15146/16ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Восьма Харківська Державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним була витребувана судом апеляційної інстанції та досліджена в судовому засіданні.

Про існування іншої меддокументації позивач апеляційному суду не заявляла, клопотання про витребування меддокументації, інших доказів, про допит свідків, про призначення експертизи - в ході апеляційного розгляду не заявляла. При цьому ОСОБА_1, як судом так і її представником були роз'яснені наслідки неподання таких доказів.

Отже, належних та допустимих доказів того, що померла ОСОБА_5 в момент підписання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суду не надано.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність встановлених ст. 225 ЦК України підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна