КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3786/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року місто Київ

справа №755/16359/17

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., повний текст рішення складено 28 вересня 2018 року у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь 34502,22 грн. на відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14 лютого 2016 року близько 22.55 год. на перехресті вул. Червоногвардійська та вул. Азербайджанська в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6, під керуванням водія ОСОБА_3та автомобіля «SkodaOctavia», д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого не булазастрахована.

Вказував, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч.2 ст.130 КпАП України.

Зазначав, що згідно звіту №98 про оцінку автомобіля від 24 лютого 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «OpelMovano», д.н.з. НОМЕР_6 становить 41402,67 грн.

Посилався на те, що оскільки податок на додану вартість не є прямим збитком, тому 26 травня 2016 року Моторно (транспортним) страховим бюро України було сплачено ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 34502,22 грн. на підставі наказу №4222 від 25 травня 2016 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року позов Моторно (транспортного) страховим бюро України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страховим бюро України у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 34502,22 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, просив страховий договір (поліс) №АІ5626700, укладений між ПАТ «СК «Україна» та ОСОБА_5 визнати недійсним, а виплату Моторно (транспортного) страхового бюро України у розмірі 34502,22 грн. такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В обґрунтування вимог посилався на те, що власником автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6 є ОСОБА_6, який власноручно не передавав ОСОБА_7 вказаний автомобіль. Даний автомобіль ОСОБА_7 передав ОСОБА_4, не маючи на те законних підстав.

Вказував, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не перебував за кермом автомобіля «Opel Movano»,д.н.з. НОМЕР_6, вказаний транспортний засіб йому не належить, його цивільно-правова відповідальність не застрахована, а відтак останній ніякого законного відношення до даного автомобіля не має.

Зазначав, що законних підстав для виплати грошових коштів ОСОБА_4 у розмірі 34502,22 грн. в Моторно (транспортного) страхового бюро України не було, оскільки з повідомленням про ДТП до них звернулася особа, цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована, а він сам не був водієм на момент ДТП.

Посилався на те, що поліс, який був пред'явлений потерпілою особою не відповідає ряду вимог, передбачених Законом України «Про страхування».

Від позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1, в якій позивач вказував, що апеляційна скарга є надуманою та безпідставною, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2016 року о 22.55 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «SkodaOctavia», д.н.з. НОМЕР_5, в стані алкогольного сп'яніння в місті Києві на перехресті вул. Червоногвардійська та вул. Азербайджанська, не вибрав безпечну швидкість для руху, не урахував дорожньої обстановки, при виді перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду та припарковані автомобілі: «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_7, «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_8, «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6.

В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля «OpelMovano», д.н.з. НОМЕР_6 перебував ОСОБА_7

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.2 ст.130 КпАП України за порушення Правил дорожнього руху. Дана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «OpelMovano», д.н.з. НОМЕР_6 є ОСОБА_6, який на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24 серпня 2011 року уповноважив ОСОБА_8 експлуатувати та розпоряджатися (керувати, продати, застрахувати, за ціну та на умовах на власний розсуд), слідкувати за технічним станом і проводити поточний ремонт автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6, з правом передоручення повноважень іншим особам.

Згідно довіреності від 26 січня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Комар Ю.О., зареєстрованої в реєстрі за №72, ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_10 експлуатувати та розпоряджатися (керувати, продати, застрахувати, за ціну та на умовах на власний розсуд) слідкувати за технічним станом і проводити поточний ремонт автомобіля «Opel Movano»,д.н.з. НОМЕР_6, без права передоручення повноважень третім особам.

12 травня 2015 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» та ОСОБА_5 укладено поліс № АІ/5626700 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано автомобіль «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6.

Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в Єдиній централізованій базі даних Моторно (транспортного) страхового бюро України відомості щодо страхування транспортного засобу «SkodaOctavia», д.н.з. НОМЕР_5 відсутні.

16 лютого 2016 року ОСОБА_7 повідомив Моторно (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду, а 16 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до позивача з заявою про здійснення відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 лютого 2016 року.

Згідно звіту №98 про оцінку автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6 від 24 лютого 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників та з урахуванням податку на додану вартість становить у розмірі 41402,67 грн., розмір матеріального збитку становить 41402,67 грн.

Моторно (транспортне) страхове бюро України на підставі наказу №4222 від 25 травня 2016 року сплатило ОСОБА_4 34502,22 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №4222рв від 26 травня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.п.33.1, 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 вказаного Закону передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

За п.п.38.2, 38.2.1 ст.38 та п.39.2.1 ст. 39 Закону одним із основних завдань МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно з п.п а п.41.1 ст.41 Закону України МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Оскільки ОСОБА_1 є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу 34502,22 грн. витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що автомобіль «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_7 передав ОСОБА_4, не маючи на те законних підстав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не перебував за кермом автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6, вказаний транспортний засіб йому не належить, його цивільно-правова відповідальність не застрахована, а відтак останній ніякого законного відношення до даного автомобіля не має, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 1.4. ч.1 ст.1 Закону передбачено, що особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

У п.1.6. Правил дорожнього руху визначено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з положеннями ст.15 Закону України «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до визначень Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Як зазначено у п.2.1. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

У п.2.2. Правил дорожнього руху вказано, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№6 від 27 березня 1992 року визначено, що положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 має посвідчення водія, а відтак, останній на момент користувався транспортним засобом «OpelMovano», д.н.з. НОМЕР_6, не зобов'язаний був мати довіреність від власника ОСОБА_6 чи іншої особи, яка на законних підставах користувалася автомобілем. У даному випадку ОСОБА_7 є законним користувачем автомобіля «Opel Movano», д.н.з. НОМЕР_6.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «OpelMovano», д.н.з. НОМЕР_6 був застрахований згідно полісу законним користувачем ОСОБА_5

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування від 17 лютого 2011 року №3045-УІ було виключено ст.15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-прав відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно якої поліси з обов'язкового страхування поділялися на типи, якими визначалися особи, які застрахували свою відповідальність.

Тобто, з набранням чинності редакції цього закону застрахованою є будь-яка особа, яка користується зазначеним у полісі транспортним засобом.

Отже, при наявності довіреності з правом передоручення від власника транспортного засобу ОСОБА_6, отримання коштів за забезпечений транспортний засіб набув ОСОБА_4

Таким чином, Моторно (транспортне) страхове бюро України законно, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило страхову виплату ОСОБА_4, як володільцю транспортного засобу на підставі довіреності в порядку передоручення від власника автомобіля ОСОБА_6, а відтак доводи про незаконність виплати є безпідставними.

Вимоги апелянта про визнання недійсним страхового договору (полісу) №АІ5626700, укладеного між ПАТ «СК «Україна» та ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку з позовом про визнання недійсним страхового договору (полісу) №АІ5626700 до суду не звертався.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: