Головуючий суду 1 інстанції - Кускова Т.В.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 408/1545/18-ц
Провадження № 22-ц/810/281/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового

засідання: Синько А.І.

представника позивача: ОСОБА_3

учасники справи:

позивач: ОСОБА_4

відповідач: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3,

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року (постановленого суддею Кусковою Т.В.)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України та на в'їзд на тимчасово окуповану територію України малолітній дитині, без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2018 року ОСОБА_4 (далі позивачка) звернулася до ОСОБА_5 (далі відповідач) з позовом, у якому просила суд надати її малолітній дочці - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України (Луганська область) та на в`їзд на тимчасово окуповану територію України (Луганська область) без згоди та супроводу батька - ОСОБА_5 до досягнення дитиною 16-річного віку.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4 зазначила, що вона разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_6 мешкає у місті Ровеньки Луганської області. Батьком дитини є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб з відповідачем ОСОБА_5 розірваний на підставі рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 30 серпня 2012 року. На даний час сторони мешкають окремо, взаємовідносини не підтримують. Позивачка разом з дитиною бажає мати можливість тимчасово виїжджати з окупованої території України та повертатися до місця свого постійного проживання у місто Ровеньки. Оскільки відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її права та обов'язки, позивач звернулася за судовим вирішенням цього спору.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила рішення Біловодського районного суду луганської області від 14 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Окрім того, просила постановити окрему ухвалу у зв'язку з порушенням суддею норм процесуального права, а саме: порушення порядку вручення судового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кожна справа про виїзд дитини з України має свої обставини та аспекти, тому рішення суду про надання дозволу на в'їзд на окуповану територію України (Луганська область) за умови відсутності одного із батьків не суперечить законодавству. Також, вважає, помилковим посиланням суду першої інстанції на правові позиції ВССУ, оскільки предметом позову є надання дозволу на в'їзд до тимчасово окупованої території України та виїзд з тимчасово окупованої території України.

Учасники справи про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином - відповідно до положень ч.1 ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

У судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, пояснивши, що оскільки самостійно без чоловіка позивач не може в'їхати та виїхати з малолітньою донькою з тимчасово окупованої території України, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом про надання дозволу на в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з тимчасово окупованої території України (окремі райони Луганської області) малолітній дочці у її супроводі без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини до досягнення 16-річного віку. Як зазначає представник позивача, на неокупованій території України, а саме в Житомирській області, проживають родичі позивача, до яких остання бажає виїздити з донькою.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судовим розглядом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_6 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Батьки дитини у шлюбі між собою не перебувають. Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 30 серпня 2012 року. Малолітня ОСОБА_6 разом з матір'ю проживає в АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували відмову або ігнорування батьком дитини надання дозволу на виїзд дитини за межі території України. Суд констатував, що законодавством не передбачена можливість для надання судового дозволу на багаторазові виїзди дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію без згоди та супроводу її батька до досягнення дитиною 16-річного віку. Крім того, позивачем не зазначено в позові державу прямування та проміжок часу перебування у цій державі дитини.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав.

У статтях 8,9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно -правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй . Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладання міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

У статті 10 ЦПК України визначений виключний перелік законодавчих актів, відповідно до яких суд повинен розглядати справи.

Згідно із частинами першою- п'ятою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яка надана Верховною Радою України.

Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлюються Конституцією та законами України.

Відповідно до «Конвенції про права дитини» прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України № 3857-XII, правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила), затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (з наступними змінами).

Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року№ 367, де зазначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї громадян України, що не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Так, згідно з пунктом 2 Правил, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до пункту 3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до пункту 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, для перетинання державного кордону України громадянин, який не досяг шістнадцятирічного віку, повинен мати: 1) паспортні документи та 2) підтверджуючі документи, до яких у тому числі відносяться: нотаріально посвідчена згода другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі або копія рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Рішення суду про надання дозволу на в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, отримання якого мала на меті позивачка за результатами позитивного розгляду її позову, за своєю правовою природою відноситься до підтверджуючих документів, які необхідні для в'їзду на тимчасово окуповану територію України.

Тлумачення статей 141,150, 153,155 СК України свідчить, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківськи права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховування, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи різноманітні чинники, які можуть вплинути на інтереси дитини, колегія суддів зауважує, що у такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, тому є слушним довід апеляційної скарги про те, що надання позивачу дозволу на в'їзд на тимчасову окуповану територію України не суперечить закону, оскільки у даному випадку дозвіл надається на в'їзд до місця проживання дитини та її матері.

Виходячи із встановлених фактів, наданих доказів та вимог закону, висновок місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини. Крім того, її вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а на переміщення дитини до місця свого, разом з матір'ю проживання у місто Ровеньки Луганської області.

При таких обставинах, враховуючи що в'їзд дитини у супроводі позивача на окуповану територію повязані з необхідністю проживання та можливістю навчання, а також те, що це повністю відповідає інтересам дитини, права якої гарантовані Конвенцією про права дитини, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та яка на даний час проживає на тимчасово окупованій території, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляції та вважає за необхідне своїм рішенням надати малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на багаторазові в'їзди на тимчасово окуповану територію України (Луганська область), у супроводі матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, без згоди і супроводу батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, до досягнення ОСОБА_6 16 -річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Разом з тим, вимоги позивача про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України (Луганська область) задоволенню не підлягають, оскільки пунктом 3 «Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», передбачено, що виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

Отже, виходячи зі змісту вказаного пункту, обов'язкова нотаріальна згода одного із батьків на виїзд дитини з тимчасово окупованої території України не передбачена.

Що стосується вимоги позивача про постановлення окремої ухвали щодо порушення суддею Біловодського районного суду Луганської області норм процесуального права, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду апеляційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом або особою вимог законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких підстав, колегія суддів судової палати вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв'язку з чим, у відповідності до ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_5 про надання дозволу на виїзд з тимчасово окупованої території України та на в'їзд на тимчасово окуповану територію України малолітній дитині, без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на багаторазові в'їзди на тимчасово окуповану територію України (Луганська область), у супроводі матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 без згоди і супроводу батька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, до досягнення ОСОБА_6 16 -річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складений - 03 грудня 2018 року.

Головуючий Н. В. Стахова

Судді: В. М. Луганська

М. В. Назарова