ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3288/18 Справа № 175/2263/18 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

на ухвалу Дніпропетровськогорайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року

по справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 на неправомірну бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2018 року до Дніпропетровськогорайонного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 на неправомірну бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №44936519 з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року. Директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за результатами розгляду його скарги від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519 було безпідставно відмовлено у проведенні перевірки законності виконавчого провадження №44936519, відмовлено прийняти відповідну постанову про результати перевірки виконавчого провадження №44936519, не надано жодної відповіді на жодне з питань, зазначених у його скарзі від 26.10.2017 року, а про результати розгляду цієї скарги повідомлено його листом від 27.11.2017 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 року, визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519 та зобов'язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути його скаргу від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2 на неправомірну бездіяльність директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 за період із 06 травня 2018 року по 06 червня 2018 року щодо невиконання в строки, передбачені ч.1 ст. 453 ЦПК України, ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року по справі №175/4545/17, у частині не розгляду та не повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги від 26 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні №44936519.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року просить відмовити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в задоволенні апеляційної скарги і залишити ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року в законній силі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 44936519з примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 року, визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519 та зобов'язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути його скаргу від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519.

05 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 із письмовою заявою: виконати ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року по справі №175/4545/17 та за результатами повторного розгляду скарги від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519 направити йому електронною поштою копію постанови.

Листом від 06 червня 2018 року за вих. №1766/Л-10684/20.4.1 директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 повідомив про те, що на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року по справі №175/4545/17 Департаментом ДВС Міністерства юстиції України проводиться перевірка його скарги від 26.10.2017 року у виконавчому провадженні №44936519, про результати цієї перевірки буде повідомлено додатково.

За правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Законом України «Про виконавче провадження» «Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень».

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено: «Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами».

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення скарги та визнання неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2

Посилання Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки фактично судом обставини справи з'ясовано повно та встановлено, що подана ОСОБА_1 скарга залишилась не розглянутою.

Доводи Департамента в апеляційній скарзі про не врахування судом того, що 27.06.2018 року директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 було винесено постанову № 47 про результати проведення перевірки виконавчого провадження не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з заявою виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся 05.05.2018 року, тому відповідно до ч.1 ст.453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Крім того, безпідставним є посилання апелянта на винесення 06.06.2018 року директором Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 постанови про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів, так як жодних належних доказів не надано, що унеможливлює встановлення судом дійсності обставин, на які посилається апелянт як на підставу своїх доводів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В.Свистунова