Справа № 466/998/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/984/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

встановила:

Позивач ОСОБА_4 в січні 2016 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, просила стягнути з ОСОБА_2 шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 58778,30 грн., вартість проведення експертного дослідження в розмірі 800 грн., вартість правової допомоги в розмірі 2100 грн. та судовий збір.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 01.10.2015 р. у м. Львові на вул. Шевченка, 156, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «FІАТ АLВЕА», реєстраційний номер НОМЕР_4, що належить ОСОБА_4 та «ВАЗ 21058», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2015 р. ОСОБА_2 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП, яке мало місце 01.10.2015 р.

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 259 від 09.11.2015 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля, в цінах на час проведення огляду 03.11.2015 року, без врахування ПДВ, становить 67 178,80 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 108 778,30 грн.

Частково шкоду було відшкодовано страховиком відповідача АТ «СК «Гарантія» в межах ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн.

Оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 108778,30 грн., відтак за мінусом виплаченого страхового відшкодування, вартість невідшкодованих збитків становить 58 778,30 грн.

Відповідач відмовився добровільно відшкодувати спричинену шкоду, тому позивач вимушений звернутися за наданням правової допомоги.

За проведення експертного дослідження позивачем оплачено 800,00 грн., що підтверджується квитанцією від 09.11.2015 р., а також сплатив вартість послуг адвоката у сумі 2100,00 грн.

Вважає, що зазначені витрати необхідно покласти на відповідача. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 58778,30 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 800 грн. витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 2100 грн. витрат на правову допомогу та 616,78 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_5, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі покликається на те, що сума завданої шкоди, яка визначена експертним дослідженням, є свідомо завищеною позивачем з метою отримання додаткових коштів, оскільки вартість самого автомобіля позивача фактично не відрізняється від суми відновлювального ремонту.

Звертає увагу на те, що суд призначав судову автотоварознавчу експертизу, вартість якої відповідач оплатив, однак позивач не надав автомобіль для огляду експерту і ухвала про призначення експертизи повернута без виконання.

Зазначає, що суд не мотивував рішення в частині відхилення доводів сторони відповідача, що стосуються необхідності визнання факту ненадання автомобіля для огляду експерту, як ухилення позивача від проведення експертизи, відтак відмовити у визнанні факту необхідності проведення додаткового відновлювального ремонту автомобіля позивача.

Вважає, що сума в 108778,30 грн. не повинна братись до уваги, оскільки при розрахунку такої не врахований коефіцієнт зносу автомобіля, який не є новим, при цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням його фізичного зносу становить 67178,8 грн., який на думку апелянта, має враховуватись при вирішенні спору.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Учасники справи позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 201-203), в судове засідання апеляційної інстанції повторно не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно висновку № 259 експертного автотоварознавчого дослідження від 09.11.2015 р. становить 108778,30 грн., відтак враховуючи виплачене страхове відшкодування страховою компанією відповідача «СК «Гарантія» в межах ліміту відповідальності в сумі 50000 грн., суд прийшов висновку, що вартість невідшкодованих збитків становить 58 778,30 грн., яку стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4

Крім цього, суд стягнув судові витрати з відповідача, які складаються з витрат на правову допомогу, витрати по оплаті дослідження та судовий збір у розмірі, який був сплачений позивачем при поданні позову.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

01 жовтня 2015 року о 18.05 год. в м. Львові, на вул. Шевченка, 156 ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21058», реєстраційний номер НОМЕР_1, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «FІАТ АLВЕА», реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобілем марки «Мерседес-Бенз», реєстраційний номер НОМЕР_3, завдавши автомобілям технічних пошкоджень та матеріальних збитків.

Під час ДТП 01.10.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 володіли транспортним засобом на відповідній правовій підставі з дотриманням вимог ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух».

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2015 р. ОСОБА_2 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП у зв'язку з порушенням п.12.1 ПДР України.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.10.2015 року, а також вина ОСОБА_2 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Шевченківського районного суду м. Львова від 22.10.2015 року, в силу приписів ч. 4 ст. 61 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року), не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Згідно із вимогами ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, спеціальна норма по відношенню до загальної - ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З метою визначення розміру матеріального збитку, спричиненого автомобілю позивача «FІАТ АLВЕА», реєстраційний номер НОМЕР_2, позивачем ОСОБА_4 замовлено проведення відповідного дослідження (оцінки) у ТзОВ ФІРМА «ЕКСПЕРТИЗА».

Згідно Висновку №259 експертного автотоварознавчого дослідження від 09.11.2015 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових вказаного автомобіля, в цінах на час проведення огляду 03.11.2015 року, без врахування ПДВ, становить 67 178,80 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 108 778,30 грн. (а.с. 8-14)

Судом беззаперечно встановлено, що частково шкоду відшкодовано страховою компанією відповідача ОСОБА_2 - «СК «Гарантія» в межах ліміту відповідальності в сумі 50 000,00 грн.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку устраховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є більшими від страхового відшкодування (страхової виплати).

За таких обставин судом першої інстанції ухвалено законне рішення, зазначені норми права застосовано правильно.

Доводи апеляційної скарги в частині застосування судом наслідків ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо та визнання факту, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в матеріалах справи є експертне дослідження з цього приводу, при цьому сторона відповідача фактично погоджується з визначеним експертом розміром відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля в сумі 67 178,80 грн.

Крім цього, в ухвалі про призначення експертизи від 25.11.2016 року суд не роз'яснював сторонам про наслідки ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо та визнання з цих підстав факту, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 26 червня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк