Справа № 750/4628/18
Провадження № 2/750/1408/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем Разумейко К.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

прокурора Дмитренко В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

Обгрунтовано вимоги тим, що починаючи з 2011 року на виконанні в органах державної виконавчої служби перебували три виконавчі листи про зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії та один виконавчий лист про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради провести перерахунок та виплату недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік. Жодне з рішень не виконане, а тривалість невиконання складає близько семи років. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова та Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, що встановлені судовими рішеннями, а також тривалим невиконанням рішень судів йому завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у 100000 грн. Фактом заподіяння моральної шкоди є погіршення стану здоров'я, втратою звичайного способу життя у зв'язку з необхідністю вивчення нормативно - правових актів, поїздками до суду, зібрання документів, що необхідні для захисту свого порушеного права в суді. За сім років позивач перебував на стаціонарному лікуванні 18 разів. Своєчасна виплата всіх належних сум дала б можливість своєчасно і повно пролікуватися, що не потягло б погіршення стану здоров'я на даний час, що зафіксовано висновками лікарів.

Невиконання судових рішень призводить до втрати сенсу, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити.

Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради та Державна казначейська служба України подали відзиви на позов, в яких просять відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди позивачу, її розмір та причинно - наслідковий зв'язок.

В судовому засіданні представники відповідачів просили відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, зазначених у їх відзивах.

Представник управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні зазначила, що вказаний орган відносно позивача не допускав жодних протиправних дій, а тому заявлені до нього позовні вимоги є безпідставними.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів заподіяння позивачу моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, прокурора, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.08.2010 у справі №2-4295/10 задоволено позов ОСОБА_1 Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради по виплаті ОСОБА_1, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в меншому розмірі, ніж передбачений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії 2 групи інвалідності щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в меншому розмірі, ніж передбачений ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплаченої грошової допомоги.

За вказаним судовим рішенням позивачу 06.05.2011 видано виконавчий лист (а.с.21).

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2010 у справі №2-а-3910/10 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова щодо відмови в перерахування ОСОБА_1 пенсії та надбавки до пенсії згідно закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 26 квітня 2010 року по 04 вересня 2010 року. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності (основної та додаткової) ОСОБА_1 з 26 квітня 2010 року по 04 вересня 2010 року відповідно до ст. ст, 50. 54 закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75% від мінімальної пенсії за віком.

За вказаною постановою позивачу 16.06.2011 видано виконавчий лист (а.с. 19).

Іншою постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2011 у справі №2-а/2506/10967/11 частково задоволено позов ОСОБА_1 Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова по нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю без дотримання положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова здійснити перерахунок державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 8 мінімальних пенсії за віком та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно, що обраховується з розміру прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, за період з 25.03.2011 по 18.06.2011 включно, та здійснити відповідні виплати.

У постанові зазначено, що вона підлягає негайному виконанню.

За вказаною постановою позивачу 08.07.2011 видано виконавчий лист (а.с. 20).

Крім того, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2011 у справі №2-а/2506/17203/11 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова по нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю без дотримання положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова здійснити перерахунок та виплату державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з розрахунку 8 мінімальних пенсії за віком та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно, що обраховується з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» за період з 19.06.2011 по 22.07.2011 включно, з урахуванням проведених виплат. У постанові зазначено, що вона підлягає негайному виконанню.

За вказаною постановою позивачу 13.10.2011 видано виконавчий лист (а.с. 18).

На час розгляду справи жодна із зазначених вище постанов у повному обсязі не виконана, позивачу проведені перерахунки, проте кошти залишилися не виплаченими.

З листа Державної казначейської служби України від 03.04.2018, адресованого позивачу у відповідь на його звернення, зазначено, що встановлений обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок Програми за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою (а.с.22).

Таким чином, з 2011 року, після видачі позивачу виконавчих листів, судові рішення, ухвалені на його користь, залишаються не виконаними.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року). В пункті 19 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року, Європейський суд з прав людини вказує, що незважаючи на значний проміжок часу після винесення пілотного рішення у справі Іванова від 15 жовтня 2009 року, Українському Уряду поки не вдалося здійснити необхідні загальні заходи, здатні вирішити корінні причини системної проблеми, визначеної Судом, і забезпечити ефективний засіб захисту усіх потерпілих на національному рівні.

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росіїї (№2), в якій зокрема вказано): У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов'язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

У засіданні 5-7 грудня 2017 року Комітет Міністрів Ради Європи прийняв рішення у справах групи Юрій Миколайович Іванов, груп Жовнєр і Бурмич та інші проти України (заяви No. 40450/04, 56848/00, 46852/13) в частині контролю за виконанням судових рішень. У пункті 4 підкреслював, що такий спеціальний механізм повинен передбачати, відповідно до вимог Конвенції, як це передбачено прецедентним правом Суду, адекватне та достатнє відшкодування всім претендентам, які мають дійсні скарги, включаючи виконання рішень національних судів, як і раніше застосовуються, виплати відсотки ставки та відшкодування моральної шкоди та витрат.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов'язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно статті 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачами прав позивача на отримання пенсії та допомоги на оздоровлення у встановленому законом розмірі, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи тривалість вчиненого правопорушення (кошти за судовими рішеннями позивачу не виплачені з 2011 року), а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди - стягнення на користь позивача 50000 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50000 грн. (п'ятдесят тисяч грн.) шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (місце знаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ).

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 06.08.2018.

Суддя