ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2487/18
Провадження №2/477/1025/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 04 травня 2010 року у розмірі 13711, 66 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог Банк позивач зазначає, що з 04 травня 2010 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 4000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала умови договору належним чином та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 19 вересня 2018 року за має загальну заборгованість в сумі 13711, 66 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 36).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 42) за зареєстрованим місцем проживання, відзив не подала, у звязку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 04.05.2010 року відповідач звернулася до позивача із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9).

Згідно копій особистих документів, посвідчених самою ж відповідачкою 17.12.2016 року (а.с. 26-27) договірні відносини між сторонами тривають.

Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, залишивши за собою право зміни кредитного ліміту в самостійному порядку (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил а.с. 21).

Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, сторони визначили розмір відсоткової ставки за наданим кредитом за кредитними коштами, використаними з 01.04.2015 року по кредитній картці «Універсальна GOLD» встановлено розмір процентів 3,5 % на місяць (а.с. 10).

Окрім того, Тарифами визначено щомісячний мінімальний платіж з 01.04.2015 року в розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості. Також передбачено відповідальність у виді пені та штрафу за порушення грошових зобовязань (а.с. 10 зворотній бік).

Згідно з заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, в тому числі, тими що діяли на час її звернення до Банку 17.12.2016 року (а.с.10, 26-27).

Відповідно до п. п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартості послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виконанні боргових зобов'язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі Мінімального обов'язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законом порядку.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом відповідач здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту у виді пені та штрафу, розмір яких визначено тарифами договору.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині строків та сум, що передбачені для внесення мінімального платежу, який згідно Тарифів має бути здійснено до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, в розмірі 5 % від суми боргу, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 10 червня 2017 року відповідач активно здійснювала використання кредитних коштів, всього використала 3834,40 грн. коштів кредитного ліміту, при цьому на погашення заборгованості кошти внесено лише з лютого 2018 року у розмірі 370 грн. (а.с.8), з чого вбачається порушення позичальником вимог Договору, здійснення оплати щомісячних платежів, в тому числі поза межами визначених договором строків та передбачених мінімальних сум, що потягло нарахування неустойки.

Окрім того, зі змісту розрахунку слідує, що останній платіж за договором відповідачем здійснено ще в лютому 2018 року (а.с. 8).

Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту в сумі 3834,40 грн. та процентам в розмірі 1191,96 грн. підлягає стягненню в повному обсязі.

Окрім цих сум, Банком нарахована пеня в розмірі 7556,17 грн. та як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення щодо строків виконання договірних зобовязань, а саме: штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 629,13грн. (процентна складова).

Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф одночасно.

Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобовязань (прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача, а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

За такого, з урахуванням критеріїв справедливості та добросовісності, недопустимості подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, суд вважає за необхідне стягнути неустойку лише у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості 251,32 грн. (3834,40 грн. борг по кредиту + 1191,96 грн. заборгованості по процентам х 5%) та 500 грн. фіксовану частину штрафу.

Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 5277 грн. 68 коп., з яких: борг по кредиту 3834,40 грн., по процентам 1191,96 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 251,32 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також з урахуванням розяснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 669,56 грн. (5277,68 грн. х 100 /13711,66 грн. = 38%, 1762 х 32% = 669,56).

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: с.Полігон, вул. 1-а Поперечна, 2 Вітовського району Миколаївської області, індивідуальний код платника податків НОМЕР_1, паспортні дані ЕР№3000602, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 23.01.2008 року, на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, рахунковий рахунок 3111, МФО 305299):

- заборгованість за кредитним договором від 04 травня 2010 року, що виникла станом на 19 вересня 2018 року, в загальній сумі 5277 (пять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 68 коп., з яких: борг по кредиту 3834,40 грн., по процентам 1191,96 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 251,32 грн. ;

- судові витрати по справі в сумі 669 (шістсот шістдесят девять) грн. 56 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова