ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 грудня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4017/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/275/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шарапової О.Л.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.

секретар: Герасименко Ю.О.

позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

третя особа: ОСОБА_5

Особа, яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Оскаржується заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року, суддя Пантелієнко В.Г., повний текст складений 01 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 108 948 грн. 37 коп. за кредитним договором від 05 липня 2011 року, укладеним між банківською установою та ОСОБА_5, звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 липня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір на суму 153 743 грн. 29 коп., зі сплатою 12.2 % річних, терміном до 15 листопада 2019 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банківською установою та ОСОБА_6, ОСОБА_2 05 липня 2011 року був укладений договір іпотеки, згідно з яким останні передали ПАТ «Дельта Банк» в іпотеку трикімнатну квартиру загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 належним чином зобов»язань не виконувала, внаслідок чого станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 108948 грн. 37 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 106823 грн. 54 коп., сума заборгованості за відсотками - 1928 грн. 58 коп. та комісія за ведення кредиту - 196 грн. 25 коп.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що за приписами ст. 16 ЦК України та ст..ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що було б не логічно, що сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але позбавлені цього права в судовому порядку. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що у справі наявний висновок суб»єкта оціночної діяльності щодо вартості предмета іпотеки, ця вартість в ході розгляду справи не оспорювалась.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що позивач надав до суду декілька довідок про розмір заборгованості за кредитним договором, а дані про розмір цієї заборгованості суттєво різняться. ОСОБА_5 вказує на те, що вона протягом 2015-2018 років проводила оплату за кредитним договором, що підтверджується платіжними документами та довідкою позивача. ОСОБА_5 зазначає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем, оскільки задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 05 липня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір на суму 153743 грн. 29 коп., зі сплатою 12,2 % річних, на строк до 15 листопада 2019 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань 05 липня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» ( Іпотекодержатель) та ОСОБА_6, ОСОБА_2 ( Іпотекодавці) був укладений іпотечний договір, згідно з яким предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, що належала останнім на праві власності та знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 належним чином зобов»язань за кредитним договором не виконувала.

Згідно з довідкою ПАТ «Дельта Банк» станом на 05 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 108 948.37 грн.

Згідно з актовим записом про смерть № 232 від 22 березня 2016 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с. 18).

Згідно із заповітом від 08 червня 2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 688, ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_3, ОСОБА_4

З заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_3; на день смерті ОСОБА_6 з останньою за однією адресою був зареєстрований ОСОБА_2

Згідно зі звітом про оцінку від 29 вересня 2015 року вартість трикімнатної квартири, розташованої в АДРЕСА_1 становить 292702 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачений договором іпотеки позасудовий спосіб врегулювання спору, зумовлений виключним правом позивача прийняття одностороннього рішення (тобто, без згоди відповідача) про перехід права власності на предмет іпотеки до нього і здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки виключно на підставі діючого договору іпотеки та безпосередньо письмового рішення самого позивача про придбання предмета іпотеки у власність; банківська установа не позбавлена можливості, відповідно до статей 38, 39 Закону України " Про іпотеку", звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

За приписами ст. 37 Закону України « Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Стаття 392 ЦК України , у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Як вбачається з п. 4.1.11 Іпотечного договору від 05 липня 2011 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_2, Іпотекодержатель має право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах та в порядку, передбаченому цим Договором, Кредитним договором та чинним законодавством України.

Згідно з п. п. 7.3, 7.4, 7.4.1 вищезазначеного Іпотечного договору іпотекодержатель має право на свій розсуд обирати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 7.2 цього Договору. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудового порядку, на підставі цього договору, шляхом переходу до останнього права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язань згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавці підписанням цього іпотечного договору підтверджують свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки.

Підписанням цього договору іпотекодавці засвідчують, що вони надають іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки іпотекодержателя (придбання Предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавці підписанням цього договору також засвідчують, що наявність будь-яки документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодржателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Доводи апеляційної скарги про те, що за приписами ст. 16 ЦК України та ст..ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правових норм та протирічать приписам ст..ст. 335, 376, 392 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що було б не логічно, що сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але позбавлені цього права в судовому порядку, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки банківська установа не позбавлена можливості, відповідно до статей 38, 39 Закону України " про іпотеку", звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що у справі наявний висновок суб»єкта оціночної діяльності щодо вартості предмета іпотеки, ця вартість в ході розгляду справи не оспорювалась, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: