АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання. Зазначала , що 31 січня 2017 року Печерським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №266. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 року. З липня 2017 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому просила встановити між сторонами режим окремого проживання, які проживають в різних помешканнях.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року позов задоволено.

Встановлено режим окремого проживання подружжя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Полтава , які перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.01.2017 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №266.

Не погоджуючись із таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування незаконного, на його думку, рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на невмотивованість прийнятого судом рішення, помилковість висновку про встановлення режиму окремого проживання, відносини, що склалися на даний час між сторонами слід вирішувати шляхом розірвання шлюбу, а не встановленням режиму окремого проживання подружжя.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з'явилися.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, а тому позов підлягає задоволенню.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується із наступних підстав.

Відповідно до п. 12. Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року при застосуванні положень статей 119, 120 СК судамнеобхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер.

Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим.

Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди.

Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.01.2017 року( а.с. 6).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_2

З липня 2017 року сторони проживають окремо.

З часу фактичного окремого проживання сторін шлюбні відносини між ними не поновлювалися.

Отже, відбулася фактична сепарація.

Зазначені обставини сторони визнають і не оспорюють.

За змістом ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і ( або ) чоловіка проживати спільно.

Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

З огляду на те, що сторони проживають окремо і не підтримують подружніх відносин, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами на даний час й те, що позивач не бажає проживати спільно із відповідачем , а також ту обставину, що позивач не може бути примушений жити спільно з відповідачем, що інститут сепарації є юридичним закріпленням одного із проявів права кожного з подружжя на особисту свободу, не суперечить Конституції України та не порушує права подружжя, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст.367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття таможе бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 9 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді :