Справа № 316/1646/18
Провадження № 2/316/875/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Енергодар Запорізької області цивільну справу №316/1646/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката ОСОБА_3, який діє на підставі Ордеру на надання правової допомоги, 21.09.2018 року звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Влітку 2010 року відповідачка залишила сім'ю та виїхала до іншого помешкання. У 2012 році шлюб між сторонами було розірвано у судовому порядку. Неповнолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач наголошує на тому, що донька займається спортом, має перший дорослий розряд з волейболу, та оскільки постійно бере участь у змаганнях, участь що потребує відповідних матеріальних затрат, просить стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини. Відповідачка працює та отримує заробітну платню, а тому, позивач вважає, що вона може надавати матеріальну допомоги спільній дитині.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

В судове засідання сторони не з'явилися.

Позивач ОСОБА_1 надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, за участі представника - адвоката ОСОБА_3, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с.37).

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 надав письмову заяву в якій зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити (а.с.46), надавши характеристику з Дитячої юнацької спортивної школи та копію грамот та дипломів, якими було нагородженого доньку позивача (а.с.57-69).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, надала письмову заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі, за участі її представника - ОСОБА_5 (а.с.51).

Представник відповідачки ОСОБА_5, яка діє на підставі письмової нотаріальної довіреності (а.с.49), також надала письмову заяву відповідно якої, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнають частково у розмірі 1/6 частини (а.с.70).

В підтвердження своїх заперечень стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка вважає розмір аліментів - 1/3 частину, які позивач просить з неї стягувати, перебільшеним та необґрунтованим. Крім спільної з позивачем доньки, відповідачка має неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, якого вона виховує самостійно як мати-одиначка. Відповідачка не має власного житла та вимушена винаймати квартиру, крім того вона почала працювати з 08.10.2018 року, та на дату подання позову позивачем, вона лише проходила стажування та зарплатню не отримувала. Згодна на стягнення з неї аліментів на утримання доньки у розмірі 1/6 частини (а.с.41-44).

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5), який рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.04.2012 року розірваний (а.с.7).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Позивачем у позові зазначено та стороною відповідача не заперечується, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем по справі.

Відповідно до ст.. 180 СК України, обов'язок утримувати дитину покладений на обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач визначив розмір аліментів, який необхідно стягувати з відповідачки як 1/3 частину, зазначаючи на те, що донька займається спортом та бере участь у змаганнях, які потребують додаткових матеріальних затрат, пов'язаних із забезпеченням дитини відповідним одягом, корисною їжею, спортивним інвентарем та засобами. Проте в підтвердження зазначених обставин не надав жодного доказу, крім того додаткові витрати на дитину, та їх стягнення, в разі наявності спору, врегульовано спеціальною нормою (ст.. 185 СК України), що не є предметом судового розгляду в рамках заявленого позову.

Відповідачка по справі маєще одну дитину - неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.45). Працює продавцем продовольчих товарів у ПП ОСОБА_7 з 09.10.2018 року та за жовтень 2018 року отримала зарплатню у розмірі 3740 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с.71). Відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.47), проте проживає та працює у м. Енергодар Запорізької області. Згідно з Інформацією з державного реєстру, у власності нерухомого майна не має (а.с.48).

Позивач має постійне місце роботи - працює електромонтером на Запорізькій ТЕС ДТЕК Дніпроенерго, що підтверджується виробничою характеристикою (а.с.17), а відтак отримує стабільну заробітну платню.

Крім того, за позивачем зареєстровано два транспортних засоби, що підтверджується відповідною довідкою з територіального сервісного центру 2346 регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області (а.с.72).

Відповідачка отримує зарплатню у розмірі 3740 грн. та просить, щоб з неї стягувалися аліменти у розмірі 1/6 частини, проте даний розмір аліментів не є таким, що відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Разом з тим, дослідивши наявні у справі докази, з врахуванням засад цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що відповідачка не в змозі сплачувати аліментивідповідно заявлених позовних вимог у розмірі 1/3 частини.

Ч.2 ст. 185 СК України визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

Згідно зі ст..7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімуму дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня по 30 листопада складає - 1944 гривні.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує, що окрім неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, у відповідача на утриманні є ще одна малолітня дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 (відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька зазначені у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України). Тому, на думку суду, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням наявності ще однієї малолітньої дитини, яка відповідно до матеріалів справи, знаходиться на повному утриманні відповідача, з врахуванням розміру отримуваної заробітної плати (а.с. 71) та обов'язкових відрахувань визначених діючим законодавством України, призведе до поставлення відповідача у вкрай скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч.1 статті 182 СК України, судом при визначенні розміру аліментів, враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, відсутність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на неповнолітню доньку.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, суд врахував положення ст. 182 СК України, а також засади розумності і справедливості, та прийшов до висновку, що відповідачка в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини. Також даний розмір аліментів на думку суду не буде порушувати прав та інтересів відповідачки та її неповнолітнього сина.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.09.2018 року позивач уклав угоду про надання юридичної допомоги по цивільним справам з представником - адвокатом ОСОБА_3 (а.с.9). Згідно з довідкою №12 від 19.09.2018 року, позивач сплатив адвокату гонорар у сумі 3000 грн. (а.с.12).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, зокрема, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Визначаючи розмір витрат суд виходить з того, що умови визначення розміру гонорару адвоката визначаються у порядку, встановленому Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року N 5076-VI (далі - Закон №5076).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076 документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону №5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, згідно з вищевказаною нормою, розмір гонорару та порядок його сплати, та обчислення, визначається виключно Договором про надання правової допомоги, а не ЗУ «Про Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах», на який посилається представник позивача - адвокат ОСОБА_3, оскільки даний Закон втратив чинність 15.12.2017 року на підставі ЗУ «Про внесення змін до Господарськог опроцесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»№ 2147-VIII від 03.10.2018 року.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/WestAllianceLimited" протиУкраїни", заява N 19336/04, п. 269).

Відповідно до матеріалів справи, між позивачем та адвокатом укладена 19.09.2018 року Угода на надання юридичної допомоги, яка не містить порядку обчислення гонорару. Натомість, адвокатом наданий Акт виконання робіт від 22.09.2018 року, в якому зазначено опис дій, здійснених адвокатом та розрахунок за надання адвокатом послуг по кожній з дії (а.с.13), а також клопотання, у якому адвокат посилається на Закон «Про Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу...», який втратив чинність. Крім того, на підставі цього Закону адвокат у клопотанні та Актів виконаних робіт, обчислив розмір гонорару.

Крім того, наданий Акт виконання робіт посвідчує виконання робіт адвокатом у кримінальному провадженні та відповідно до його змісту укладається зі: свідком, підозрюваним, засудженим, потерпілим, цивільним позивачем чи відповідачем.

Таким чином Акт виконання робіт від 22.09.2018 року є неналежним доказом, та не може бути взятий судом до уваги при розподілі судових витрат.

На підставі викладеного, суд вважає відмовити позивачу щодо стягнення на його користь з відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн..

Також, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що при зверненні до суду, позивача звільнено від сплати судового збору, у зв'язку з чим, суд враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст..ст.180-182 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн..

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Енергодарського міського суду Запорізької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко