АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/781/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі судді:

Храпка В.Д., Бондаренка С.І., Пономаренка В.В.

за участю секретаря

Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року, постановленого під головуванням судді Побережної Н.П., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) по аліментах , -

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно судового наказу № 2-н-69/10 виданого Шполянським районним судом 30.11.2010 року його зобов'язано сплачувати на користь ОСОБА_7 на утримання дітей - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 30.11.2010 року і до виповнення повноліття дітям.

Позивач зазначає, що в період з 2011 року по 2016 рік він помирився із відповідачем та проживали разом, і в цей період він не сплачував аліменти, тому утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 39 532 грн. 72 коп.

Позивач вважає, що його необхідно звільнити від сплати заборгованості по аліментах за період спільного проживання з відповідачкою, поскільки в цей період він виконував обов'язки по утримуванню дітей.

З таких підстав ОСОБА_6 просив суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період його спільного проживання з відповідачкою з 01.08.2011 року по листопад 2016 року в розмірі 39 532 грн. 72 коп.

У вересні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей. В обґрунтування вимог вказувала, що на підставі судового наказу № 2-н-69/10 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання спільних дітей : сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Шполянському відділі ДВС.

ОСОБА_7 зазначила, що аліменти у період з 2010 року по 2011 рік сплачував ОСОБА_6 не регулярно, а в період з 2011 року по 2016 року - не сплачував взагалі. За вказаний період несплати аліментів була нарахована пеня.

З таких підстав ОСОБА_7 просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 38 600 грн. за період із 30.11.2010 року по 19.09.2017 року.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення пені за несплачені аліменти.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період із 30 листопада 2010 року по 19 вересня 2017 року в розмірі 38 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в період проживання з ОСОБА_7 з 30.11.2010 року по листопад 2016 року в сумі 39 532 грн. 72 коп., стягнутих по судовому наказу № 2-н-69/10 Шполянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2010 року та від сплати пені в сумі 38 600 грн.

У відзиві ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги по наступних підстава.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двоє дітей : сина - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано.

Судовим наказом Шполянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 30.11.2010 року і до повноліття дітей.

Відповідно до довідки -розрахунку № 56/1424-52 від 23.01.2017 року заборгованість по аліментах ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01 січня 2017 року становить 39 532 грн. 72 коп.

Відповідно до довідки-розрахунку № 3672/1424-36 від 14.08.2017 року заборгованість по аліментах ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей : ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, станом на 01 липня 2017 року становить 38 604 грн. 41 коп.

Звертаючись із позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментах позивач зазначав, що з серпня 2011 року по 2016 рік, не дивлячись на розірвання шлюбу, сторони по справі продовжували проживати разом, вести спільне господарство та за спільні кошти утримували дітей, а тому необхідно звільнити його від сплати заборгованості по аліментах.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивач не надав суду доказів, що заборгованість за аліментами виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою, або іншою обставиною, що має істотне значення.

Посилання ОСОБА_6 на те, що сторони проживали разом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство і за спільні кошти утримували дітей, не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментами, оскільки на момент подачі позову позивач знав про судовий наказ , яким його зобов'язано сплачувати аліменти на дітей .Тобто, позивач був обізнаний про обов'язок сплачувати аліменти, але аліменти не сплачував належним чином.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 на те, що він не знав про судовий наказ , виданий Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання дітей, не може бути взято до уваги, поскільки із наведеної довідки - розрахунку № 3672/1424-36 від 14.08.2017 року вбачається , що ОСОБА_6 частково виконував судовий наказ, так в лютому 2011 році було сплачено аліменти в сумі 575 грн., в травні 2013 року було сплачено 5 000 грн., в березні 2017 року було сплачено 645 грн., в квітні 2017 року - 1 286 грн. 99 коп., в травні 2017 року - було сплачено 1 150 грн. 71 коп. та в червні 2017 року - 939 грн. 61 коп., тобто аліментів було сплачено на загальну суму 9 597 грн. 31 коп.

Також не варте уваги і посилання апелянта на те, що він купував для дітей велосипеди, мопеди та путівки на курорти і це може бути враховано як погашення заборгованості по аліментах , поскільки вказані дії є обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК України).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, і якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів ( за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі 6-2589цс15 та від 02.11.2016 року в справі № 6-1554цс/617/1135/15ц.

Отже суд першої інстанції правильно застосував положення статті 196 СК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2018 року залишити без задоволення , а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: