АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/244/18
Провадження № 22-ц/792/1116/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5 і його представника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу №682/244/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

26 січня 2018 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом та уточнивши вимоги, зазначав, що 26 жовтня 2017 року о 14 год. 20 хв. у м. Славута Хмельницької області по вул. Кузовкова, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_5 під час керування автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_7, з причіпом марки PHMF 8304-02 реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_8, не перевірив та під час руху не контролював кріплення причепа. Причіп зірвався з кріплення і здійснив наїзд в передню частину автомобіля НОМЕР_3 під його керуванням. Внаслідок ДТП автомобіль Skoda Octavia Turbo отримав механічні пошкодження. Вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Славутського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року. На відновлювальний ремонт транспортного засобу поніс витрати у сумі 17337,50 грн, що підтверджується накладною, квитанціями, актом виконаних робіт. Страхова компанія виплатила йому страхове відшкодування лише у сумі 12000 грн. На період відновлення власного автомобіля вимушений був на протязі двох місяців використовувати належний дочці автомобіль «Богдан» реєстраційний номер НОМЕР_4, у звязку з чим поніс витрати у сумі 3780 грн. Крім цього, 01 жовтня 2017 року між ним і ПБК «Україна-Австрія» був укладений договір на виконання робіт - проведення державної експертизи проекту на будівництво Ізяславського сміттєпереробного комплексу. Для виконання цих робіт мав використовувати власний транспортний засіб. У зв'язку з ДТП не зміг своєчасно виконати роботи і втратив дохід у сумі 47000 грн. В результаті ДТП йому завдано також моральну шкоду, оскільки переніс емоційні страждання, що призвело до погіршення стану здоров'я. Пошкодження майна і неможливість використання автомобіля створили додаткові незручності для нього і членів родини.

Тому, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у сумі 9117 грн (витрати на відновлювальний ремонт автомобіля та його організацію з використанням іншого автомобіля), упущену вигоду у сумі 47000 грн, моральну шкоду - 37230 грн.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8100 грн збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, і 10000 грн моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Вважає неправильним стягнення шкоди лише з одного ОСОБА_5 Передача власниками автомобіля і причепа без будь-якого юридичного оформлення є підставою покладення на них відповідальності за завдану шкоду у солідарному порядку. Розмір морального відшкодування 10000 грн є недостатнім. Суд безпідставно відмовив у стягненні упущеної вигоди у сумі 47000 грн за невиконання ним умов договору із ПБК «Україна-Австрія» із-за ДТП.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про зменшення суми морального відшкодування до 1000 грн та відмовити у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 Посилається на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Суд не врахував вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, оскільки він не вжив заходів, щоб уникнути наїзду. При вирішенні спору суд не застосував ст. 1188 ЦК України. Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права і звернувся з вимогою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії. Витрати на ремонт автомобіля не перевищують ліміт відповідальності страховика. Судом безпідставно стягнуто витрати за оренду автомобіля, оскільки відсутній договір оренди транспортного засобу. Платежі за договором фінансового лізингу не можуть бути доказом сплати орендної плати. З урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди розмір морального відшкодування є завищеним.

У відзивах кожна із сторін визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги іншої сторони і підтримує відповідно свої вимоги і заперечення.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засіданні апеляційного суду кожна із сторін підтримала свою апеляційну скаргу.

Представник третьої особи не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з п. 2, п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 26 жовтня 2017 року водій ОСОБА_5 під час керування автомобілем НОМЕР_1 з причіпом марки PHMF 8304-02 реєстраційний номер НОМЕР_2 перед початком руху не перевірив та під час руху не контролював кріплення причепа, в результаті чого о 14 год. 20 хв. у м. Славута Хмельницької області по вул. Кузовкова поблизу будинку №16 причіп зірвався з кріплення і здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_3, що знаходився на перехресті на виїзді з другорядної дороги на головну, яким керував ОСОБА_4 Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Славутського міськрайонного суду від 01 грудня 2017 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 ЦПК України, і до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн.

Відповідно до полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0111031, №АК/2055554 автомобіль НОМЕР_1 і причіп марки PHMF 8304-02 реєстраційний номер НОМЕР_2 є забезпеченими транспортними засобами.

Наведене підтверджується матеріалами цивільної справи і справи про адміністративне правопорушення.

Отже, вина ОСОБА_5 у вчиненні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, у звязку з чим не заслуговують на увагу доводи його апеляційної скарги про наявність і вини ОСОБА_4 та підстав для застосування судом ст. 1188 ЦК України.

Правильним є висновок суду про покладення відповідальності за завдану шкоду на ОСОБА_5, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_7, з причіпом марки PHMF 8304-02 реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_8

Такий висновок суду відповідає вимогам закону.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі п. 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

У звязку з наведеним вище, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про наявність підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду на власників автомобіля ОСОБА_7 і причіпа ОСОБА_8

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом автомобіля НОМЕР_3, у сумі 4320 грн і коштів за користування чужим транспортним засобом (оренда автомобіля «Богдан» реєстраційний номер НОМЕР_4) у сумі 3780 грн, всього 8100 грн.

При стягненні витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом автомобіля, суд виходив з того, що вартість відновлювального ремонту автомобіля (16320 грн) є більшою ніж розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП. При цьому за розмір збитків суд приймав суму виплаченого ПрАТ «СК «Провідна» позивачеві страхового відшкодування у сумі 12000 грн.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону, а тому заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_5

У матеріалах справи відсутні документи на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля НОМЕР_3 внаслідок ДТП, що мала місце 26 жовтня 2017 року.

Відповідно до угоди про розмір страхової виплати і спосіб здійснення страхового відшкодування від 22 листопада 2017 року (а.с. 103), укладеної між ОСОБА_4 і ПрАТ «СК «Провідна», страховик і потерпілий на підставі поданої заяви про пошкодження ТЗ Skoda Octavia Turbo реєстраційний номер НОМЕР_5 по страховому випадку, який мав місце 26 жовтня 2017 року, у звязку з відсутністю на момент укладення угоди документів, що підтверджують розмір заявленого збитку, досягли згоди про розмір збитку, заподіяного ТЗ, оціненого страховиком за результатами проведеного огляду пошкодженого ТЗ, і спосіб здійснення страхового відшкодування по страховому полісу №АМ/0111031. Потерпілий і страховик прийшли до угоди, що розмір страхового відшкодування становить 12000 грн, визначається сторонами остаточним і не підлягає перегляду.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, ПрАТ «СК «Провідна» виплатила ОСОБА_4 не оцінену у встановленому законом порядку шкоду, заподіяну його майну внаслідок ДТП, а визначену за згодою страховика і потерпілого (за відсутності документів, що підтверджують розмір заявленого збитку) суму страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_4 не довів розмір шкоди, заподіяної йому пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв'язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою.

На підставі ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до висновку щодо застосування відповідних норм права, викладеного Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

На підтвердження вимог про стягнення коштів за користування чужим транспортним засобом (оренда автомобіля «Богдан» реєстраційний номер НОМЕР_4) у сумі 3780 грн позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів.

В силу ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У матеріалах справи відсутні докази укладення договору оренди транспортного засобу. Квитанції про сплату дочкою позивача ОСОБА_9 у листопаді і грудні 2017 року лізингових платежів за договором фінансового лізингу (а.с. 74) не є доказом сплати орендної плати.

З огляду на викладене, рішення суду в частині стягнення збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 8100 грн (різниця між витратами, повязаними з відновлювальним ремонтом автомобіля і виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 4320 грн + кошти за оренду автомобіля у сумі 3780 грн) підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо наявності підстав для стягнення упущеної вигоди у сумі 47000 грн і вважає обґрунтованим висновок суду про відмову в позові у цій частині вимог.

Упущена вигода це доходи, які особа недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

Позивач не довів наявність таких збитків, причинний зв'язок між ДТП і недоотриманим доходом.

У матеріалах справи наявна копія договору №10-1/1 від 01 жовтня 2017 року (а.с. 70), укладеного між компанією ПБК - «Україна-Австрія» і підприємцем ОСОБА_4 про проведення необхідних робіт, що повязані з проходженням державної експертизи проекту на будівництво Ізяславського сміттєпереробного комплексу в Хмельницькій області, за виконання яких позивач мав отримати 47000 грн.

Будь-які докази того, що умови договору ОСОБА_4 не виконані, що не виконані вони у звязку з ДТП, яка мала місце 26 жовтня 2017 року, відсутні.

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо завищення судом розміру морального відшкодування з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві позивач посилався на те, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна та незручностях із-за неможливості використання автомобіля, а при компенсації моральної шкоди має бути враховано втрату здоровя.

При визначенні розміру морального відшкодування суд посилався на погіршення стану здоровя ОСОБА_4 в результаті ДТП і необхідність лікування у медичному закладі.

Проте, позивачем не доведено погіршення стану його здоровя, причинний зв'язок між лікуванням у медичному закладі (діагноз: неврастенія, гіпертонічна енцефалопатія) і ДТП, яка мала місце 26 жовтня 2017 року.

Відповідно до акту виконаних робіт (а.с.13) 11 грудня 2017 року роботи по ремонту автомобіля Skoda Octavia Turbo були виконані.

Наведене вище дає підстави для відхилення аргументів апеляційної скарги ОСОБА_4 про недостатність розміру морального відшкодування.

З урахуванням характеру заподіяння шкоди, характеру та обсягу моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір морального відшкодування підлягає зменшенню до 5000 грн, а рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України стягнуті з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті судового збору підлягають зменшенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (13,4% за вимогами про стягнення моральної шкоди) до 141 грн 66 коп. Відповідно документально підтверджені витрати ОСОБА_5 по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_4 у сумі 1972 грн 74 коп.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року в частині стягнення збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 8100 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення збитків у розмірі витрат на відновлювальний ремонт автомобіля та його організацію у сумі 9117 грн відмовити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року в частині стягнення морального відшкодування змінити і зменшити стягнуту з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму моральної шкоди до 5000 грн (пяти тисяч грн) та судових витрат до 141 грн 66 коп (сто сорок одна грн 66 коп).

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6) на користь ОСОБА_5 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_7) судові витрати у сумі 1972 грн 74 коп (одна тисяча девятсот сімдесят дві грн 74 коп).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ ОСОБА_1

Суддя /підпис/ ОСОБА_2

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай