ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5057/18 Номер провадження 22-ц/814/222/18Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Карпушин Г.Л., Одринська Т.В.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2018 року (час ухвалення рішення з 10:19 по 10:56; дата виготовлення повного тексту рішення - 10 вересня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області, третя особа: Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 71 445 грн. 26 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позов мотивовано тим, що з 17 грудня 2010 року він, як суддя у відставці, отримував в управлінні Пенсійного фонду України щомісячне довічне грошове утримання. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зазначений орган Пенсійного фонду України, як податковий агент, щомісячно утримував з його щомісячного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб. За період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року включно розмір утриманого податку становить 71 445 грн. 26 коп.

Однак, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України Конституційний Суд України визнав неконституційними. Вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання йому було заподіяно майнову шкоду у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року включно у розмірі 71 445 грн. 26 коп.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до Держави України в особі управління Державної казначейської служби України у місті Полтава, третя особа: Полтавське об'єднане Управління пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 71 445, 26 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В апеляційній скарзі представник Управління Державної казначейської служби України ум.Полтаві Полтавської області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області не може відповідати за пред'явленими вимогами відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників», затвердженого Постановою КМУ №845 від 03 серпня 2011 року.

Окрім того, в апеляційній скарзі стверджується, що Управлінням Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області не вчинено жодних протиправних дій, які б могли призвести до порушення прав та інтересів позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач як суддя у відставці, отримував в управлінні Пенсійного фонду України в місті Полтаві Полтавської області, щомісячне довічне грошове утримання.

У зв'язку з внесенням змін до Податкового кодексу України при виплаті щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з цього довічного грошового утримання було утримано 71 445 грн. 26 коп. податку з доходів фізичних осіб за період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року, що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Полтавській області від 22.06.2018 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 01 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Посилання скаржника на помилковість висновків суду, що утримання податку з грошового утримання ОСОБА_2 призвело до заподіяння йому шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку ст. 1175 ЦК України, є необґрунтованим.

Зважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, однак незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у зв'язку з дією вищевказаних норм мало місце з липня 2014 року по лютий 2018 року, ОСОБА_2 недоотримав належні йому виплати в розмірі 44132 грн. 08 коп. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена а порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Конституційним Судом України встановлено неконституційність змін, внесених до Податкового кодексу України, а тому щомісячне відрахування податку з грошового утримання позивача призвело до заподіяння йому збитків у вигляді неотриманих доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода), які підлягають відшкодуванню в порядку ст.152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України, оскільки Державна казначейська служба України не вчинили жодних протиправних дій, які порушували права позивача, слід відхилити.

Як вбачається з рішення, що оскаржується, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст.7, пп. 1, 2 ст.23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення на користь громадянина майнової шкоди на підставі норм ст.1175 Цивільного кодексу України, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України.

Твердження апеляційної скарги про неналежного відповідача у справі апеляційний суд вважає помилковим, оскільки згідно пункту дев'ятого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 р. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 пред'явлений позов до Держави Україна в особі уповноваженого органу Держаної казначейської служби України - Управління Державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області.

У резолютивній частині рішення суду першої інстанції ухвалено стягнути на користь позивача 71 445 грн. 26 коп. з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, отже відсутні перешкоди для виконання судового рішення згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, на який зроблено посилання в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є підставою для зміни чи скасування рішення суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.367, ст.375,ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м.Полтаві Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28.11.2018 року

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді: Г.Л.Карпушин

Т.В.Одринська