Справа № 638/8716/17
Провадження № 2/638/286/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Подосокорської А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

Установив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати особистою приватною власністю за нею майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0859 га, яка належить з 15.10.2013 року кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: землі житлової на громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на якій розташований житловий будинок площею 194,1 кв.м.; земельну ділянку площею 0,599 га., яка належить з 19.08.2013 року. Кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на якій розташований житловий будинок площею 228,70 кв.м.; квартиру загальною площею 65,8 кв.м., яка належить з 30.09.1998 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 12.04.1969 року. Станом на сьогоднішній день, з огляду на похилий вік відповідача, вона бажає поділити спільне сумісне майно та отримати документи на майно, на своє ім'я.

Ухвалою суду від 15.02.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання особистою приватною власністю земельної ділянки площею 0,599 га., яка належить з 19.08.2013 року. кадастровий номер: НОМЕР_2, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, на якій розташований житловий будинок площею 228,70 кв.м. - залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Підтримали доводи викладені у позовні заяві.

Відповідач у судовому позивні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, представник відповідача також не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом становлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 12.04.1969 року перебувають у шлюбі зареєстрованим Відділом ЗАГС Херсонського міськвиконкому. Згідно свідоцтва про право власності від 30.09.1998 року, реєстраційний номер 1-98-143095-Ц виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, загальною площею 65,8 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка за адресою: Харківська обл., АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0859 га та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 99,3 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В статті 57 Сімейного кодексу України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, за положеннями п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди щодо поділу усіх об'єктів майна набутого під час їхнього перебування у шлюбі. Відповідач визнає що земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на якій розташований житловий будинок площею 194,1 кв.м. та квартира загальною площею 65.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбана за час перебування сторін у шлюбі, проте належить до майна, що є особистою приватною власністю дружини. Дане визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-82, 206,258-259, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 наступне майно:

-земельну ділянку площею 0,0859 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: землі житлової на громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на якій розташований житловий будинок площею 194,1 кв.м.;

-квартиру загальною площею 65,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий