Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3146/17
Провадження №: 2/332/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2018 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу № 332/3146/17(провадження №2/332/85/18) за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2. В подальшому, до участі у розгляді справи в якості співвідповідача,за клопотанням представника позивача залучено Запорізьку міську раду. В обґрунтування позову зазначено, що з 14.11.1960 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, але подружжя з 1980 року проживало окремо, шлюб мав формальний характер. У 2012 році, вже після смерті чоловіка, яка настала 24.05.2004 року, шлюб між подружжям було розірвано за її заявою, що підтверджує факт того, що позивач не спілкувалася із чоловіком тривалий час, адже вона фактично мешкає у м. Запоріжжі, а чоловік мешкав та помер в с. Червоноселівка Куйбишевського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем ОСОБА_1 було придбано за особисті кошти нерухоме майно житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, та здійснено реєстрацію на своє імя. На теперішній час маючи намір подарувати свій будинок, позивач звернулася 07.06.2017 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, але отримала письмову відмову у посвідченні договору дарування з тих підстав, що спірне нерухоме майно було придбано в шлюбі, а, отже, відповідно до ст..60 СК України вважається майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та їй запропоновано надати відповідні докази придбання будинку за особисті кошти дружини. Оскільки вказаний будинок був придбаний під час перебування у шлюбі, але за власні кошти позивачки, просить визнати житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити з посиланням на те, що спірний будинок був придбаний нею хоча і в період зареєстрованого шлюбу, але за особисті кошти. Право власності на будинок оформлено на її ім?я. На час придбання будинку вони з чоловіком вже тривалий період часу разом не проживали і за весь цей час він ніяких претензій щодо будинку не пред?являв. Її колишній чоловік помер років 15 тому. У 2017 році вона звернулася до нотаріуса, так як мала намір подарувати належний їй будинок дочці, але нотаріуса збентежив той факт, що будинок був придбаний під час шлюбу.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судовому засіданні позов підтримав та в його обґрунтування надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району та Запорізької міської ради ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обґрунтування заперечень зазначила, що територіальна громада в особі РА ЗМР по Заводському району та Запорізька міська рада не можуть бути відповідачами у даній справі, так як немає ніякого спору між ними та позивачем ОСОБА_1, яка є одноособовим власником житлового будинку №152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя і її право власності зареєстроване в установленому законом порядку. Відповідач її право власності не оспорює, а отже, спір з цього приводу між сторонами відсутній.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно свідоцтву про одруження серії ІІІ-УР № 352680, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1960 року(а.с.5).Шлюб між подружжям було розірвано на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2012 року(а.с.6), яке набрало законної сили 11.10.2012 року.

З свідоцтва про смерть серії І-ЖС №391885 вбачається, що ОСОБА_3 помер 24.05.2004 року у с. Червоноселівка Куйбишевського району Запорізької області(а.с.7). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.12.2017 року за №50114341, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась(а.с.57,58).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий №3349, позивач ОСОБА_1 придбала житловий будинок №152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя(а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ право власності на вказаний будинок зареєстроване 14.01.2004 року за ОСОБА_1, номер запису 28202 в книзі 167. Частка 1/1(а.с.9). Отже, право власності на увесь будинок зареєстроване за позивачем ОСОБА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, яка є дочкою позивача, суду пояснила, що її матір?ю ОСОБА_1 був придбаний житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя. На теперішній час її мати виявила бажання подарувати їй цей будинок, але нотаріусом було роз?яснено, що мати не може цього зробити, оскільки будинок було придбано під час перебування матері у шлюбі з її батьком і нібито частина будинку належить і йому. Але батько із сім?єю не проживав приблизно десь з 1980 року, аліменти на її утримання сплачував нерегулярно. Про його смерть вони довідалися лише влітку 2016 року. Нотаріусу вони пред?являли свідоцтво про смерть батька, однак, вона все одно відмовила їм в посвідченні договору дарування.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2 на звернення ОСОБА_1 щодо посвідчення договору дарування буд.152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, позивачу було роз?яснено, що відповідно наданих нею копій документів, а саме даних паспорту ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу, посвідченого 17 грудня 2003 року ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим №3349, вбачається, що вищезазначений житловий будинок було придбано ОСОБА_1 в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, якщо зазначений житловий будинок набувався за особисті кошти заявниці, то їй запропоновано надати відповідні докази, зокрема, це може бути рішення суду про встановлення відповідного факту(а.с.4).

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 стала та обставина, що нотаріусом ставиться під сумнів належність будинку 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя на праві приватної власності позивачу, оскільки цей будинок було придбано під час шлюбу позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3, який помер 24.05.2004 року, у зв?язку з чим позивач на даний час позбавлена можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке належить їй на праві власності.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подачі ОСОБА_1 позову до суду), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма закріплена в статті 4 ЦПК України, в редакції, яка діє з 15.12.2017 року.

Положеннями ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що визначені позивачем відповідачі у даній справі жодним чином не оспорюють право власності позивача ОСОБА_1 на житловий будинок, який за нею зареєстрований у встановленому законом порядку, про що було зазначено представником відповідачів в суді, яка вважала, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району та Запорізька міська рада не можуть буди відповідачами у цій справі внаслідок відсутності спору між ними та позивачем, право власності якої на житловий будинок зареєстроване в установленому законом порядку.

Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України(в редакції від 01.01.2004 року) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку зареєструвала своє право власності на житловий будинок, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.01.2004 року(а.с.9).

Враховуючи, що житловий будинок був придбаний позивачем у період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3, саме ця особа мала б право оспорювати право власності позивача на цей будинок та ставити питання щодо визнання цього нерухомого майна об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, але ОСОБА_3 помер 24.05.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Отже, на даний час відсутні підстави вирішувати питання про права особи, яка не є стороною у справі та у зв?язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Суд вважає помилковими, а тому і не приймає до уваги доводи в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_8 в тій частині, що саме територіальна громада в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Запорізької міської ради є належними відповідачами у справі, оскільки у зв?язку із відсутністю спадкоємців померлого ОСОБА_3 та незаведенням спадкової справи після його смерті, міська рада може ставити питання щодо визнання спадщини відумерлою, так як відсутні докази, які свідчать про належність частини вище вказаного житлового будинку померлому ОСОБА_3, враховуючи, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За життя ОСОБА_3 останнім не оспорювалося право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, не вирішувався спір між подружжям щодо поділу майна та частка у цьому майні ОСОБА_3 не визначалася. Цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність останнього припинилася внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем не було надано об?єктивних, беззаперечних доказів того, що саме зі сторони визначених нею відповідачів були допущені будь-які протиправні дії щодо невизнання або оспорювання належного позивачу її права власності на житловий будинок 152 по вул. Друкарській м. Запоріжжя, яке ОСОБА_1 зареєструвала у встановленому законом порядку. Також, як і не доведено, що зі сторони відповідачів були допущені будь-які протиправні дії, що було якимось чином відповідачами порушені її права при цьому і для захисту від яких необхідно було б застосувати саме такий спосіб захисту, про який вона просить суд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 обрано неефективний спосіб захисту порушеного, на її думку, її права власності, яке, як встановлено судом, фактично оспорюється приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2, але позов до цієї особи не було пред?явлено та жодної вимоги не заявлено.

Керуючись ст.ст.11,15,16; ч.3,4 ст.334, ст. 391,392 ЦК України, ст. ст. 4,5,12, 81,82,83, 89, 259, 263-265, 268,274,279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Л.Чайкіної, б.56), Запорізької міської ради (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр.Соборний, б.206), третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_2(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б.51) про визнання майна особистою приватною власністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області або через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.02.2018 року.

Суддя Андрюшина Л.А.