АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 756/2041/18

Апеляційне провадження №22-ц/796/5842/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого 27 квітня 2018 року в приміщенні Оболоського районного суду м. Києва під головуванням судді Рибалка Ю.В. повний текст якого складений 27 квітня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1, з якого просила стягнути аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2006 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26 квітня 2006 року і до повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що відповідач аліменти щомісячно не сплачує, рішення суду не виконує, життям дитини не цікавиться. Дитина з урахуванням віку перебуває в періоді посиленого росту та фізіологічного розвитку, у звязку з чим потребує періодичного придбання сезонного одягу та взуття, білизни, засобів особистої гігієни, а також витрат на мобільний зв'язок та з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку тому позивач звернулась із даним позовом до суду.

Рішенням Оболоського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 лютого 2018 року і до досягнення повноліття. В інших частинах позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити розмір частки аліментів, а саме з 1/6 на 1/3 частини з усіх видів заробітку ( доходу ) відповідача, щомісячно в решті оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що судом безпідставно зазначено, про не надання позивачем доказів необхідності збільшення частки присуджених аліментів з 1/6 до 1/3, оскільки відсутня необхідність подання доказів того, що син з урахуванням віку перебуває в періоді посиленого росту та фізіологічного розвитку, у звязку з чим потребує періодичного придбання сезонного одягу та взуття, білизни, засобів особистої гігієни, а також витрат на мобільний зв'язок. При цьому зауважила, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість по аліментах.

Відповідач та його представник у суді апеляційної інстанції заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Позивач у судове засідання не зявилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Апеляційний суд звертає увагу, що у відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Тому, у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2006 року зі ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 26 квітня 2006 року і до повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 13).

Судом встановлено, що син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з позивачем. Відповідач коштів на утримання дитини не сплачує.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині збільшення частки стягнутих з ОСОБА_1 аліментів, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано суду будь-яких доказів необхідності збільшення частки присуджених аліментів з 1/6 до 1/3.

Апеляційний суд в повній мірі не погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на таке.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи районним судом , при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач працює у ТОВ «Пром-Світ» та отримав дохід, який становить: за квітень 2018 року у розмірі 4060 грн, за травень 2018 року у розмірі 4192 грн, за червень 2018 року у розмірі 4192 грн.

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Так, згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року становить - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Отже, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 в частині збільшення розміру аліментів судом не прийнято до уваги отриманий відповідачем розмір заробітної плати, який в середньому за три місяці становить 4148 грн, а тому стягнутий рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2006 року зі ОСОБА_1 розмір аліментів є недостатнім для належного утримання спільного сина сторін, оскільки такий розмір є не менший ніж передбачено законом (4148 /1/6 =691,33 грн).

Проте суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/3 в повній мірі задоволенню не підлягають та суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання спільного сина у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір стягнутих аліментів не буди суперечити інтересам дитини.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про зменшення або збільшення платежів визначається- сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Тобто, за подачу позовної заяви судовий збір підлягав сплаті в сумі 640 грн, (мінімальна сума, яка підлягала сплаті фізичною особою).

При подачі позовної заяви позивач не сплачувала судовий збір, оскільки була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 640 грн незважаючи на те, що позов задовольняється частково, оскільки за задоволені судом вимоги судовий збір підлягав би сплаті в такому ж розмірі.

Відповідно при подачі апеляційної скарги, судовий збір підлягав сплаті в сумі 960 грн (640 х150%), який також підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1) за рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2006 року на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 із 1/6 з усіх видів заробітку до 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави (стягував: Державна судова адміністрація України) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704 грн 80 к. та за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн 20 к.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено та підписано 20 серпня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: