Провадження №22-ц/812/459/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2018 року м. Миколаїв

справа № 486/274/13-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області постановлену 25 жовтня 2018 року суддею Франчук О.Д., у приміщенні цього суду, повний текст ухвали складений 29 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Свою заяву мотивував тим, що на виконанні Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 34981958 за виконавчими листами № 2/1424/437/2012 від 25.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 315 604, 80 грн.; виконавчий лист № 2-939 від 03.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС "Юж-кредит" заборгованості в розмірі 48 105, 09 грн.; виконавчий лист № 486/325/15-ц від 14.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 691867,20 грн; виконавчий лист № 2-529 від 03.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 673 520 грн.

В рамках даного виконавчого провадження за поданням державного виконавця ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2013 року ОСОБА_1 було тимчасово обмежено в праві виїзду за межі України.

Для погашення заборгованості було звернуто стягнення на його пенсію, також часткове погашення заборгованості здійснювалось шляхом реалізації його майна.

Посилаючись на те, що він здійснює погашення сум боргу за даними виконавчими листами та не ухиляється від виконання судових рішень, ОСОБА_1 просив скасувати заходи щодо його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу та задовольнити його заяву, посилаючись на те, що судом безпідставно не враховано, що він не ухиляється від виконання судових рішень.

Відзивів на апеляційну скаргу від стягувачів та державного виконавця не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги.

Стягувач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином сповіщені, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Від Державного виконавця Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ Куницької Т.О. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, в Южноукраїнському МВ ДВС ГТУЮ перебуває зведене виконавче провадження за № 34981958, про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на загальну суму 1241017,97 грн. за виконавчими листами № 2/1424/437/2012 від 25.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 315604, 80 грн.; виконавчий лист № 2-939 від 03.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС "Юж-кредит" заборгованості в розмірі 48105, 09 грн.; виконавчий лист № 486/325/15-ц від 14.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості в розмірі 691867,20 грн; виконавчий лист № 2-529 від 03.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 673520 грн.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2013 року було задоволено подання державного про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу за зведеним виконавчим провадженням з 2013 року збільшилась, укладений ОСОБА_1 із ТОВ «Альфа-Холдінг» договір про сприяння працевлаштуванню за кордоном боржник надав безпосередньо під час розгляду питання про скасування тимчасового обмеження, у зв'язку з чим у суду є сумнів про намір заявника виїхати за кордон для працевлаштування.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Так в силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Хлюстов проти Росії" від 11 липня 2013 р. (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 р., також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За змістом п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконаних зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Згідно довідки Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10 вересня 2018 року, ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, яка за період з квітня по вересень 2018 року складає 25 332,30 грн. (а.с. 91). З його пенсії відбувається відрахування грошових коштів на погашення заборгованості в межах відкритих виконавчих проваджень.

Зі змісту листа Южноукраїнського МВ ДВС ГТУЮ від 13 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 згідно виконавчого листа № 2/1424/437/2012 від 25.12.2012 року перерахував грошові кошти: з квiтня 2013 року по 01.08.2018 року в розмірі 17076, 75 грн.; згiдно виконавчого листа № 2-939 вiд 03.11.2010 року перерахував грошовi кошти: з липня 2013 року по 01.08.2018 року в розмірі 6070,58 грн., згiдно виконавчого листа № 486/325/15-ц вiд 14.09.2015 перерахував грошові кошти в розмірі 77081,08 грн., згідно виконавчого листа № 2-529 вiд 03.08.2011 перерахував грошові кошти 89134,36 грн. (а.с. 82,83).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність з боку боржника свідомого ухилення від своєчасного та повного виконання судових рішень. Доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями суду, а також обов'язків, які визначені для боржника ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", матеріали справи не містять.

Таким чином, на думку колегії суддів, існують підстави для задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2013 року, відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що оскаржувана ухвала суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення - про задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 жовтня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2013 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

_

_________________________________________________

Повний текст постанови складено 7 грудня 2018 року