АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/2551/17 Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/790/2298/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про право власності та інші
речові права про приватну власність
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 644/2551/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання права власності та зняття арешту з майна, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року у складі судді Матвієвської Г.В.,-

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, 31 липня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист у справі № 644/3058/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (ПАТ «Укрсиббанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 139164 грн. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції від 22 грудня 2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «SKODA-SUPERB», рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_1., право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 Посилаючись на те. що вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, та на Ѕ частину автомобіля «SKODA-SUPERB», рік випуску 2006, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1., а також зняти арешт із вказаного майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено ідеальні частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просила рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зняття арешту з вказаної частки, крім того, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на Ѕ частину автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 22.11.1984 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3, виданим 28.11.1984 року Айнтапською селищною радою Масісского району Вірменської РСР.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.10.1999 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю., ОСОБА_2 набув право власності на квартир АДРЕСА_1.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що 01.08.2006 року за ОСОБА_2 в органах ДАІ зареєстровано автомобіль «SKODA-SUPERB», рік випуску 2006, державний номерний знак НОМЕР_1.

В провадженні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 31.07.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 139164 грн.

Постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22.12.2014 року накладено арешт на майно, яке належить боржнику ОСОБА_2, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову вимог в частині визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та зняття арешту з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на надано доказів щодо набуття права власності на автомобіль під час шлюбу, а також з того, що вимога про знаття арешту пред'явлена до неналежних відповідачів.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Підстави та порядок зняття арешту з майна встановлений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Отже, чинним законодавством передбачено, що звернути стягнення, а отже і накласти арешт для забезпечення такого стягнення, можливо лише на майно, яке належить боржнику на праві приватної власності.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 03.06.2016 року «Про судову практику про зняття арешту майна» відповідачами у такій категорії справ є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках передбачених законом, виконують судове рішення.

Оскільки позов ОСОБА_1 пред'явлено до боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 та стягувача ПАТ «Укрсиббанк», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він пред'явлений до неналежних відповідачів та про відсутність підстав для зняття арешту з майна, на яке визнав право власності за позивачем.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та зняття з нього арешту колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем не надано належних доказів набуття права власності на спірне майно у період шлюбу.

Надана позивачем копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу свідчить лише про реєстрацію за ОСОБА_2 транспортного засобу у 2006 році, але не підтверджує факту набуття права власності у період шлюбу, крім того, на підставах, за яких майно може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід змінити, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 376, 382 - 384, ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року змінити.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22 грудня 2014 року, на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова