Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5501/18
Провадження № 2/711/1697/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача

адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача

адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08.07.2014р. рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого позивач виховує самостійно. Крім того, позивач проживає разом із сином за адресою: АДРЕСА_1 м. Черкаси.

Відповідно до рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 27.06.2012 року з відповідача стягуються на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі у розмірі 400грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Зазначено, що з часу винесення вказаного судового рішення, доходи позивача суттєво зменшились. Вона на даний час ніде не працює, оскільки у зв»язку із хворобою дитини постійно про неї піклується і доглядає. У зв»язку з перебуванням на обліку в управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, позивач з 01.09.2014 по 31.12.2015 отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батько якого ухилявся від сплати аліментів. На даний час вона таку допомогу не отримує.

Відповідач свої доходи приховує; вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає зміні та вираженню у відсотковому розмірі у частці від доходів платника аліментів.

Крім того, у позові зазначено, що спільна дитина сторін ОСОБА_5 має тяжкі захворювання та потребує постійного лікування. Внаслідок захворювання, сину рекомендовано постійний нагляд ортопеда та генетика. Щомісячно, з дня народження син проходить курси лікування у реабілітаційно-оздоровчому закладі «Астра». В поточному році на лікування сина вона витратила 5210грн. 42коп. на ліки та препарати, на медичні дослідження 3540грн.

Також, син навчається у 2-му класі ЧЗОШ І-ІІІ ступенів №4, що теж пов»язано із значними витратами купівля шкільної форми, взуття, шкільного портфеля, зошитів, підручників тощо. Відповідач зовсім не приймає участі у вихованні дитини та сином не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на його утримання та на лікування. Її прохання розподілити витрати, пов»язані з лікуванням та навчанням дитини, відповідач ігнорує, посилаючи, що важко знайти роботу.

З часу винесення рішення щодо аліментів, - значно зросли витрати на комунальні послуги, які позивач оплачує самостійно; зросла вартість продуктів харчування; з-за постійного лікування сина він потребує якісного харчування. Отже, витрати на виховання, проживання та лікування сина збільшилися суттєво в рази. Крім того, у 2018 році збільшився прожитковий мінімум для дитини шестирічного віку.

Позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки є здоровим, працездатним чоловіком, інших утриманців не має, має нерегулярний, мінливий дохід та здатен надавати матеріальну допомогу.

Посилаючись на ст..ст. 180, 181, 185, 182, 141, 192 СК України, позивач просить суд, - збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_3 на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6, 19.08.2011р. народження у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 800грн. 00коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду; витрати по справі покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.09.2018р. прийнято та відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У задоволенні клопотання відповідача та його представника про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відмовлено про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 07.11.2018року

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Зазначили, що після постановлення судового рішення у 2012 році про стягнення аліментів, відповідач спочатку добровільно сплачував аліменти і про вказане рішення знав. В 2014 році вона звернулася до органів ДВС з виконавчим листом, де було відкрите виконавче провадження. Згодом по її заяві виконавчий документ їй був повернутий. Зміна розміру аліментів пов»язана із змінами в законодавстві щодо мінімального розміру, а також вона сама (позивач) утримувати сина не може. З 2012 року (дитині виповнився один рік) дитина виросла (на даний час сім років), потребує більше витрат, зросли ціни на харчування, одяг, лікування. Доходи позивача не зросли і їй допомагають її батьки. Офіційно вона не працює, оскільки постійно доглядає та піклується сином, який хворіє. Між тим, підробляє у вечірній час прибиральницею, оскільки коштів не вистачає, а в цей час з сином залишаються її батьки. Як відомо позивачеві, відповідач працює за кордоном, має доходи і взмозі сплачувати аліменти в більшому розмірі. Не заперечує проти того, що відповідач з червня по жовтень 2018 року сплачував по 900грн. на утримання дитини. Отже, вважає, що він може в більшому розмірі, ніж по 400грн. (по рішенню суду) сплачувати аліменти, як обов»язкові платежі. Що стосується додаткових витрат, то вказують, що оскільки син постійно (з народження) хворіє, потребує постійних обстежень, лікування, реабілітації, на що витрачаються значні кошти, то розмір по 800грн. з кожного з батьків на лікування сина є співмірним витратам. Відповідь на відзив на позов подано не було. На запропонований відповідачем розмір коштів як додаткові витрати по 300грн., не погодилась.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 повністю заперечували проти позову і просили відмовити у його задоволенні. Крім того, подано відзив на позов, за яким вказують, що про судове рішення від 27.07.2012р. про стягнення аліментів на утримання сина, відповідач не знав. Незважаючи на припинення шлюбу з позивачем, він не залишав сина без утримання, надавав фінансову допомогу добровільно. Крім того, за заявою позивача виконавчий лист був їй повернутий. На прохання позивача, він неодноразово возив сина на обстеження до м. Києва, що свідчить про те, що він приймає участь в утриманні сина. Вважає, що позивачем не надано доказів про те, що змінився матеріальний чи сімейний стан, погіршилось чи поліпшилось здоров»я когось з сторін справи. Не підтверджено той факт, що позивач не працює з-за того, що дитина потребує постійного догляду. На даний час відповідач не має постійного місця роботи, економічна ситуація в державі не дозволяє в повній мірі задовольнити його бажання щодо роботи. Відповідач не є особою з інвалідністю, пенсію не отримує, в центрі зайнятості на обліку як безробітній, не перебуває, не працює, його утримують його ж батьки. Рішенням суду про стягнення з нього аліментів відсоток не визначався, оскільки не був передбачений законом на час прийняття рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Заперечує щодо зміни розміру аліментів з твердої грошової суми на частку ? всіх видів заробітку, оскільки не має стабільного доходу, а тому така зміна буде суперечити ст. ст. 183, 184 СК. Крім того, відповідач вказує, що позивач не зазначила, чому вона вважає, що з нього належить стягувати додаткові витрати саме в розмірі 800-00 щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, визнає факт, що дитина хворіє з часу народження. Між тим, жодного призначення лікаря, яке б підтвердило необхідність придбання для лікування дитини зазначених у чеках лікарських засобів, позивачем не надано. Згоден сплачувати як додаткові витрати на дитину по 300грн. щомісяця. Батьківство щодо сина не заперечує. Також вказують, що відповідач добровільно перераховує на утримання сина по 900грн. щомісяця, а тому відсутній спір про право.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони по даній справі мають спільного сина ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження, про що свідчить свідоцтво про народження (актовий запис №978) серія 1-СР №137665 від 07.09.2011р. Спору про батьківство немає.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.07.2012р. (справа №2314/5570/12) з ОСОБА_3 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 19.08.2011р. народження в твердій грошовій сумі в розмірі 400грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2012р.

14.08.2014р. постановою державного виконавця Соснівського ВДВС відкрито виконавче провадження №44430415 щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Постановою державного виконавця від 16.06.2017р. виконавчий лист №2/2314/2465/12, що виданий 05.06.2014р., повернуто стягувачеві ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви від 12.06.2017 року. Крім того, у постанові від 16.06.2017р. визначено розмір боргу по аліментних платежах, який складає 13350грн.

Відповідно до довідки від 14.06.2018р., виданої департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради, ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 проживають разом за адресою: АДРЕСА_2.

Протягом часу з 01.09.2014 по 31.12.2015, ОСОБА_1 отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на ОСОБА_5, 2011р. народження, що підтверджується даними довідки від 12.06.2018р., виданої Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради.

Документи, як письмові докази, що надані позивачем: відповідь на адвокатський запит від 22.06.2018р. №239, що видана КНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра» ЧМР, виписка №548 від 24.11.2017 року, виписка №650 від 12.01.2018р., виписка №85 від 20.03.2018р., виписка №215 від 18.05.2018р., консультативний висновок Національної Дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 19.12.2017р., висновок ЛКК №264 від 15.06.2018р., талону на отримання результатів досліджень від 19.12.2017р., замовлення медичних послуг від 11.01.2018р., два замовлення від 08.11.2017р., виписка №4344 від 16.10.2018р., виписка №338 від 10.07.2018р., довідка від 19.10.2018р., заключення спеціаліста від 23.08.2018р., свідчать про наявність у дитини ряду захворювань, які потребують постійного лікування дитини, в т.ч. стаціонарного, проведення щодо неї медичних обстежень та реабілітації, нагляду лікарів-спеціалістів.

Відповідно до даних довідки Черкаського міського центру зайнятості від 23.10.2018р. станом на 23.10.2018 ОСОБА_3 на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього.

За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

Як передбачено статтею 184 СК України (в ред. ЗУ від 03.07.2018 року і діє з 28.08.2018 року) суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 581/638/17-ц, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись.

Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 8 липня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018року, зокрема,- внесено зміни щодо мінімального гарантованого розміру аліментів (абз. 2 ч.2 ст.182 СК) і, відповідно, - спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання.

На думку суду, при вирішенні даного спору може бути змінено розмір аліментів шляхом зміни способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 12.09.2018р. (справа №459/2181/17), у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014р. (справа №6-143цс13).

Так, зазначено, що Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вирішуючи даний спір, судом встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів, зокрема, шляхом зміни способу і збільшення їх розміру. Так, збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, порівняно з 2012 роком; встановлена рішенням суду від 27.07.2012р. сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб; збільшився вік дитини і вона, відповідно потребує більших витрат на харчування, одяг, навчання; матеріальний стан позивача не покращився, а відповідач є працездатним, інших утриманців, крім єдиного сина, не має. Сам по собі той факт, що відповідач добровільно з червня 2018р. по жовтень 2018р. сплачував аліменти на утримання сина в розмірі по 900грн. щомісяця, що визнається позивачем, також свідчить про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину у більшому розмірі. В даному випадку, суд не може погодитись із доводами відповідача про відсутність спору між сторонами щодо розміру аліментів, оскільки, як вказує, він й так добровільно сплачує кошти у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням, оскільки, як зазначалось вище, - аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього; аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

При цьому, в разі можливості у платника аліментів сплачувати їх у більшому, ніж визначено судовим рішенням розмірі, він вправі надавати кошти у більшому розмірі, або надавати добровільну допомогу в натуральній формі (одяг, харчування, оплата гуртків, секцій тощо). Крім того, посилання відповідача на те, що з-за складної економічної ситуації в країні, він не може знайти постійну роботу, і це, як на його думку, впливає на виконання ним своїх батьківських обов»язків щодо утримання єдиної дитини, - суд вважає безпідставними.

Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то суд дійшов таких висновків:

згідно із положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 (справа № 6-1489цс17) роз'яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

За результатами розгляду справи судом встановлені особливі обставини, у розумінні статті 185 СК України, - спільна дитина сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 має ряд хвороб, що підтверджується даними КУНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра» від 22.06.2018р. №239, виписками з медкарток: №548 від 24.11.2017р., №650 від 12.01.2018р., №85 від 20.03.2018р., №215 від 18.05.2018р., №338 від 10.07.2018р., №4344 від 16.10.2018р., інформацією «Охматдит» від 19.12.2017р., висновком ЛКК №264 від 15.06.2018р. та інш. Крім того, за медичними даними та даними довідки №91 від 12.06.2018р., що видана Черкаською ЗОШ №4, за станом здоров»я дитина потребує постійного нагляду та догляду матері, нагляду лікарів спеціалістів, постійних курсів реабілітації, щоденного проведення лікувально-фізкультурних комплексів, обстежень та медикаментозного лікування.

Слід зазначити, що в судовому засіданні відповідач погодився з обставинами щодо наявності у дитини ряду хвороб, які наявні з часу її народження і на даний час. Крім того, відповідач погодився сплачувати додаткові витрати на дитину у зв»язку з її станом здоров»я та потреб на лікування, реабілітацію, обстеження у розмірі по 300грн. щомісяця. Незважаючи на це, позивач не погодилась на таку пропозицію і наполягала на задоволенні своїх вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі по 800грн. щомісяця до повноліття дитини. При цьому, зазначила, що зі свого боку несе всі додаткові витрати для покращення стану здоров»я дитини та її видужання в значно більшому розмірі; такий розмір для відповідача вважає можливим. Між тим, на думку суду, позивачем, у розумінні положень ст.ст. 77-81 ЦПК України, розмір додаткових витрат по 800грн. щомісяця не є доведеним.

Враховуючи з»ясовані обставини, досліджені докази та позицію сторін, суд вважає, що розмір додаткових витрат на їхню дитину - по 500грн. 00коп. з кожного з батьків щомісяця до досягнення дитиною повноліття, - є співмірним. Крім того, такий розмір визначено судом з врахуванням передбачуваних витрат на реабілітацію дитини, її лікування, обстеження тощо у майбутньому.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, встановивши природу спірних правовідносин, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює дані правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, - слід змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2012р. на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити їх у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили; необхідно відізвати виконавчий лист, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 400грн. щомісячно на утримання дитини ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження до досягнення повноліття; стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини додаткові витрати у розмірі 500грн. 00коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. Інша частина позову не підлягає до задоволення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК, необхідно з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір в розмірі 704грн. 80коп.

На підставі викладеного та, керуючись ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 150, 180, 182, 183, 184, 185, 196 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 5-13, 19, 76-80, 81, 82, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб та розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3, 04.12.1983р. народження (зареєстрований та проживає.: АДРЕСА_3, дані паспорту відсутні, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, 18.04.1984р. народження (зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, код НОМЕР_3) за заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2012р. на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити їх у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання.

Відізвати виконавчий лист, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 400грн. щомісячно на утримання дитини ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження до досягнення повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3, 04.12.1983р. народження (зареєстрований та проживає.: АДРЕСА_3, дані паспорту відсутні, код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, 18.04.1984р. народження (зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2, код НОМЕР_3) на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, 19.08.2011р. народження додаткові витрати у розмірі 500грн. 00коп. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, 04.12.1983р. народження (зареєстрований та проживає.: АДРЕСА_3, дані паспорту відсутні, код НОМЕР_1) судовий збір в дохід держави в сумі 704грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_7