Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 462/6105/16-ц

провадження № 61-559св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяк Р. П., Шеремет Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 31 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля марки «Nissan Tiida» під його керуванням та автомобіля марки «Пежо - 407», внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. Діями відповідача йому було завдано майнову шкоду у розмірі 211234,88 грн та ним сплачено 500,00 грн за проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «ПЗУ Україна»). ПрАТ «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату йому майнового відшкодування у http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_21/ed_2016_11_09/pravo1/KP011306.html?pravo=1 - 21розмірі 99 350,18 грн, яке було йому виплачено. У зв'язку з тим, що відповідач відмовився компенсувати залишкову вартість його автомобіля шляхом викупу, проте тривале зберігання ним залишків автомобіля призвело б до остаточної втрати їх вартості, тому вимушений був відчужити свій пошкоджений автомобіль за ціною 10 000,00 грн.

Внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано фізичні та моральні страждання, оскільки він пережив емоційний стрес, почуття безпомічності, страху за життя та здоров'я, тривалий час був змушений проходити лікування, не мав можливості працювати та тривалий час не міг користуватися автомобілем.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 102 384,70 грн на відшкодування майнової шкоди та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 102 384,70 грн майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок вчиненого злочину відповідачем пошкоджено автомобіль, у зв'язку із чим спричинені матеріальні збитки підлягають стягненню з ОСОБА_4 у сумі 102 384,70 грн (211 234,88 грн (майнова шкода) - 99 350,18 грн (страхове відшкодування) - 10 000,00 грн вартість відчуженого (пошкодженого) автомобіля та 500,00 грн (вартість експертної оцінки автомобіля) та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 102 384,70 грн майнової шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 102 384,70 грн майнової шкоди, виходив з того, що вимога про стягнення грошових коштів з відповідача на відшкодування майнової шкоди є безпідставною, оскільки вирішення питання щодо передачі майна, а саме: пошкодженого легкового автомобіля марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1, є неможливим, оскільки на час розгляду справи вказаний автомобіль був відчужений позивачем ОСОБА_3

16 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду, у якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

23 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду призначено вказану справу до судового розгляду.

04 січня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, щосуд апеляційної інстанції не в повному обсязі з'ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору та в своєму рішенні не надав належну оцінку всім доказам, які надав позивач. Висновки суду апеляційної інстанції є суперечливими і взаємовиключними. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що вартість пошкодженого автомобіля повністю покриває завдану позивачу шкоду, при цьому не врахував, що розмір суми зменшений на величину коштів отриманих ним за відчуження залишків автомобіля після 10 місяців з моменту ДТП. Звіт №5036/12/15 від 02 грудня 2015 року складений з суттєвим порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), а тому судом порушено статтю 59 ЦПК України 2004 року. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ним відомостей, необхідних для оцінки. У вказаному звіті відсутній протокол (акт) огляду пошкодженого транспортного засобу та відомості фіксації показника одометру, наявність яких є обов'язковою згідно з підпунктом 4.4 Методики. Апеляційний суд не вирішив питання щодо відшкодування йому вартості проведення оцінки завданого матеріального збитку згідно з звітом експертного товарознавчого дослідження від 11 листопада 2015 року № 18.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 102 384,70 грн. майнової шкоди.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають установленим обставинам справи, тому відсутні підстави для його скасування.

У відзиві ОСОБА_4 зазначає, що з урахуванням суми коштів отриманих позивачем за відчуження пошкодженого автомобіля - 102 384,00 грн + 10 000, 00 грн = 112 384, 00 грн, ринкова вартість пошкодженого автомобіля покриває суму завданої шкоди, оскільки складає 113 220,00 грн. Ні актуалізований звіт від 11 листопада 2015 року № 2279/15, ні експертне товарознавче дослідження від 11 листопада 2015 року № 318 не містили відомостей про вартість транспортного засобу в пошкодженому вигляді, тому вартість транспортного засобу визначена на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» згідно з звітом № 5036/12/15 від 02 грудня 2015 року відповідно до вимог Методики на підставі Інтернет аукціону. На момент здійснення страхової виплати та визначення її розміру ОСОБА_3 не заперечував щодо встановленої вартості його транспортного засобу в пошкодженому стані. Під час розгляду справи позивач також не заперечував щодо вартості свого пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу станом на 12 грудня 2015 року, тобто щодо звіту № 5036/12/15 від 02 грудня 2015 року, лише вказував, що з того часу до відчуження цього автомобіля внаслідок дії чинників природного середовища вартість його автомобіля суттєво знизилася і станом на 10 вересня 2016 року становила 10 000,00 грн. На час звернення до суду позивач вже відчужив транспортний засіб, чим унеможливив проведення додаткових досліджень.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31 жовтня 2015 року о 18.45 год на перехресті вул. Любінській і вул. Яворницького у м. Львові сталася ДТП, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «Пежо 407», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «NissanTiida», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвела до пошкодження транспортних засобів.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17 листопада 2015 року №379/2015 ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що не заперечувалося сторонами, що внаслідок ДТП позивачу ОСОБА_3 пошкоджено автомобіль, завдано майнову шкоду у розмірі 211 234,88 грн, яка підтверджується звітом вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 11 листопада 2015 року №318.

Як встановлено судом першої інстанції, 04 серпня 2016 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 99 350,18 грн, внаслідок пошкодження його транспортного засобу.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 10 вересня 2016 року №4641/2016/062102 ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 автомобіль марки «Nissan Tiida», номерний знак НОМЕР_1, за 10 000,00 грн.

Згідно з листом ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 04 серпня 2016 року позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 99 350,18 грн (а.с. 42).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 посилався на те, що йому не відшкодовано 102 384,70 грн майнової шкоди, внаслідок пошкодження його автомобіля.

За послуги з проведення експертної оцінки вартості матеріального збитку позивачем сплачено оцінювачу суму у розмірі 500,00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від листопада 2015 року № 42.

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику транспортного засобу, складає 211 234,88 грн, що підтверджується звітом від 11 листопада 2015 року № 2279/15, який проведений на замовлення ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Аналогічні висновки щодо завданого матеріального збитку містяться у звіті експертного товарознавчого дослідження від 11 листопада 2015 року № 318, який проводився на замовлення позивача ОСОБА_3

Згідно із звітом про оцінку транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сател Груп» (далі - ТОВ «Сател Груп») від 02 грудня 2015 року №5036/12/15 ринкова вартість пошкодженого автомобіля марки «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 113 220,00 грн. Вартість наданого для дослідження пошкодженого КТЗ визначено на підставі Інтернет аукціону у системі ТОВ УПП «Авто онлайн України». Торги з досліджуваного КТЗ проводились з 27 листопада 2015 року по 02 грудня 2015 року.

Як встановлено судом, за час проведення онлайн торгів надійшло десять пропозицій з купівлі вказаного автомобіля, найкраща зобов'язуюча пропозиція надійшла від ОСОБА_6, яка складає 113 220,00 грн, тому за ринкову вартість пошкодженого автомобіля обрано найкращу пропозицію аукціону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходячи із доведеності позовних вимог, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 102 384,70 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не відшкодовано101 884,70 грн шкоди, завданої пошкодженням відповідачем належного позивачу автомобіля марки«NissanTiida».

Суд першої інстанції виходив з того, що відсутність автомобіля на час ухвалення судового рішення не є підставою для відмови в позові.

Апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 102 384,70 грн з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, згідно із звітом щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 318 від 11 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Tiida» без урахування ПДВ становить 211 234,88 грн, вартість відновлювального ремонту у результаті його пошкодження в ДТП складає 351 594,78 грн (включаючи ПДВ на матеріали фарбування та запасні частини). Цей же звіт містить відомості про ринкову вартість досліджуваного автомобіля до пошкодження, що складала 211 234, 88 грн (а. с.7).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що загальна сума матеріальних збитків, яка підлягає відшкодуванню складає: 211 234,88 грн (вартість матеріального збитку) + 500,00 грн (вартість експертного автотоварознавчого дослідження) 99 350,18 грн (страхове відшкодування) 10 000,00 грн (отримані позивачем кошти за відчужений автомобіль), а в загальному розмірі 102 384,70 грн.

Ринкова вартість пошкодженого внаслідок ДТП легкового автомобіля марки «Nissan Tiida», яка складає 113 220,00 грн, повністю покриває завдану позивачу шкоду, яку він просив стягнути у розмірі 102 384,70 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення грошових коштів з відповідача на відшкодування майнової шкоди є підставною, однак вирішити питання щодо передачі майна, а саме пошкодженого легкового автомобіля «NissanTiida», НОМЕР_1, є неможливим, оскільки на момент розгляду справи автомобіль відчужено позивачем. Тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_3 у частині стягнення з ОСОБА_4 102 384, 70 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК Українита пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування»страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (пункт 21.1 статті 12 Закону).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а частина друга статті 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Апеляційний суд, вирішуючи спір, взяв до уваги роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», а саме, остановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Висновки апеляційного суду про відмову в позові в частині стягнення майнової шкоди є обгрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права з урахуваннчям установлених обставин.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За умови неможливості передачі автомобіля відповідачу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відсутні підстави для задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 102 384,70 грн на відшкодування майнової шкоди.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик