Справа №461/248/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про усунення перешкод шляхом вселення в квартиру.

В обґрунтування своїх вимог Позивач за первісним позовом покликається на те, що він з 14.04.1993 року зареєстрований за постійним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В цій квартирі Позивач із своїм батьком проживав з народження. Зазначена квартира являється власністю територіальної громади. Основним квартирним наймачем являвся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (на підставі ордеру № 006431 від 04.04.1984 року), який помер 30.06.2002 року та знятий з реєстрації. Також за даною адресою з 14.04.1993 року зареєстрований ОСОБА_5. Пізніше за зазначеною адресою реєстрації були зареєстровані та фактично проживали діти позивача: ОСОБА_7 (дата реєстрації 12.08.2011 року) та ОСОБА_8 (дата реєстрації 18.11.2014 року), та діти Відповідача - ОСОБА_9 (дата реєстрації 20.01.2009 року) та ОСОБА_10 (дата реєстрації 22.08.2011 року). Починаючи з кінця 2014 року між Відповідачем та Позивачем виникли конфлікти на побутовому рівні та в подальшому виникли суперечки щодо права користування даної квартирою. Відповідач категорично заперечує право Позивача на користування цією квартирою. В кінцевому результаті все це перейшло на агресивні дії зі сторони Відповідача, який такими діями перешкоджав Позивачу та членам його сім'ї у користуванні квартирою, внаслідок чого стало неможливо Позивачу разом із сім'єю проживати із Відповідачем в одній квартирі, що призвело до примусового виселення Позивача та членів його сім'ї із квартири.

Позивач, представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача за первісним позовом проти первісних позовних вимог заперечують.

Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_5, просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КВ № 614710, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 свідоцтво серія І-СГ №439506 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво серія І-СГ №431651 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою м. Львів, вул. Драгоманова М.АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує про неправдивість тверджень ОСОБА_1, зокрема про те, що останній з народження проживав у спірному житлі, а лише з кінця 2014 року між сторонами розпочались конфлікти та суперечки з приводу користування цим житлом, що в подальшому призвело до примусового виселення ОСОБА_1 та членів його сімї, оскільки Позивач за первісним позовом добровільно вибув на інше постійне місце проживання ще у 2005-му році та впродовж одинадцяти років був відсутнім у спірному житловому приміщенні, а його діти, що зареєстровані у спірному житлі жодного дня в ньому не проживали. Крім цього, впродовж років своєї відсутності ОСОБА_1 не виконував обовязку щодо утримання житла, не брав жодної участі у покращенні його житлово-побутових умов, а лише зараз вирішив претендувати на нього.

Позивач за зустрічним позовом та його представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у зустрічній позовній заяві, просили позов задоволити.

Відповідач за зустрічним позовом та його представник проти зустрічного позову заперечили та просили відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що у первісному позові слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

ОСОБА_11 встановлено, що згідно довідки ЛКП «Княже місто» з місця проживання про склад сімї і прописки №3803 від 30.11.2016 року основним квартиронаймачем спірного житла за адресою АДРЕСА_2 являвся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (на підставі ордеру № 006431 від 04.04.1984 року), який помер 30.06.2002 року та знятий з реєстрації. В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 (дата реєстрації 14.04.1993 року) ОСОБА_5 (дата реєстрації 14.04.1993 року), діти позивача ОСОБА_7 (дата реєстрації 12.08.2011 року) та ОСОБА_8 (дата реєстрації 18.11.2014 року) та діти Відповідача - ОСОБА_9 (дата реєстрації 20.01.2009 року) та ОСОБА_10 (дата реєстрації 22.08.2011 року).

Згідно акту ЛКП «Княже місто» №66 від 15.10.2015 року та акту ЛКП «Княже місто» від 29.06.2017 року вбачається, що Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані у квартирі за адресою АДРЕСА_3, але фактично не проживають в ній з 2005 року.

Дані обставини підтверджуються наданими суду показаннями свідків ОСОБА_12, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, яка повідомила суду про те, що вона являється сусідкою проживає у сусідній спірній квартирі з 1956 року перебуває у нормальних відносинах з обома сторонами спору. Повідомила суду той факт, що Позивач, ОСОБА_1, не проживає у спірній квартирі приблизно з 2004-2005 року, а його діти не проживали за вказаною адресою жодного дня. В спірній квартирі проживає Відповідач, ОСОБА_5, з власною сімєю. Стосовно утримання квартири та проведення ремонтних робіт свідок повідомила, що Відповідач всі вказані витрати оплачував і оплачує за власний рахунок. Додатково свідок повідомила про те, що Позивач в 2014 році звертався до неї з проханням підписати акт про встановлення факту проживання для отримання допомоги на новонароджену дитину у чому остання йому відмовила, але бачила, що вказаний документ підписав сусід з першого поверху. Стосовно конфліктів між сторонами, свідок повідомила, що про такі їй не відомо.

Свідок ОСОБА_13, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, повідомила суду про те, проживає за даною адресою близько 30 років, підтримувала дружні відносини з сім'єю ОСОБА_5 протягом всього часу проживання. ЇЇ квартира знаходиться навпроти спірної тому чітко може вказати хто там проживає, а саме в спірній квартирі проживає Відповідач ОСОБА_5 з сім'єю, витрати на утримання квартири та витрати для проведення ремонтних робіт здійснює за власний рахунок. Стосовно проживання позивача та його дітей повідомила про те, що ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою понад 10 років, точного терміну чітко вказати не може, стосовно дітей вказала, що ніколи їх не бачила і, що в спірній квартирі вони не проживали. Стосовно конфліктів між сторонами вказала, що про такі їй нічого не відомо та таких вона не спостерігала та не чула.

Дані свідки проживають за вказаною адресою з моменту вселення сторін у вказане житло, є незацікавленими в результатах розгляду справи, а тому їх показання підлягають врахуванню при встановленні дійсних обставин справи.

В свою чергу наданий Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 №10 від 19.11.2014 року з якого вбачається те, що комісія ЛКП «Княже місто» встановила факт проживання у спірній квартирі без реєстрації ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 у свого чоловіка ОСОБА_1 підлягає критичній оцінці судом, оскільки обставини встановлені ним спростовуються іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Факт проживання ОСОБА_14 засвідчили сусіди, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_16В про що розписались в даному акті. Проте, в матеріалах справи знаходяться відібрані адвокатом ОСОБА_17 у ОСОБА_15, паспорт серії КВ 547994, ІНФОРМАЦІЯ_9 пояснення від 14.11.2017 року. Із змісту вказаних пояснень вбачається, що: «після смерті матері Позивача, приблизно у 2005-му році, у спірній квартирі залишились проживати ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_17 та їх діти, а ОСОБА_1 переселився та проживає у своєї майбутньої дружини у м. Львові. У 2014 році до неї звернувся Позивач та повідомив, що він одружився вдруге і від другого шлюбу у нього народилась донька та попросив ОСОБА_15 розписатися в акті про те, що проживає разом з ним. Таку необхідність він пояснив тим, що даний акт потрібен для отримання соціальної допомоги при народженні дитини. Тільки через це, ОСОБА_15 і погодилась розписатись у акті. Але фактично ОСОБА_1 по місцю реєстрації не проживає приблизно з 2005 року, а його діти не проживали тут жодного дня.»

Крім цього, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 вказав, що проживає в квартирі, яка знаходиться на Драгоманова 26/3а починаючи з 1994 року. Квартира, в якій він проживає, знаходиться на першому поверсі. Стосовно проживання у спірній квартири повідомив, Відповідача та його сім'ю постійно бачить у вказаному будинку, а Позивача він вже давно не бачив, а останній раз з ним спілкувався в 2014 році, коли останній до нього звернувся та повідомив, що він одружився вдруге і від другого шлюбу у нього народилась донька та попросив розписатися в акті. Таку необхідність він пояснив тим, що даний акт потрібен для отримання соціальної допомоги при народженні дитини. На що свідок погодився, проте підтвердив суду те, що ОСОБА_1 по місцю реєстрації не проживає протягом дуже тривалого часу, а його діти не проживали тут жодного дня. Свідок під час допиту не одноразово наголошував, що підписував документи для отримання соціальної допомоги.

Наявні докази прямо вказують на недостовірність ОСОБА_3 №10 ЛКП «Княже місто» від 19.11.2014 року як письмового доказу та неможливість його врахування при вирішенні спору.

З тих самих підстав не підлягає врахуванню наявний у матеріалах справи акт обстеження умов проживання від 02.10.2013 року, оскільки встановлені ним обставини спростовуються іншими належними, достовірними та достатніми доказами.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Позивач за первісним позовом починаючи з 2005 року. ОСОБА_1 добровільно припинив проживання у спірному житлі у зв'язку з переїздом до майбутньої дружини ОСОБА_18, від якої у них народилась донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, та проживав разом зі своєю сімєю за адресою м. Львів, вул. Шептицьких, 32.

Дані обставини узгоджуються з іншими доказами та підтверджені показаннями першої дружини Позивача за первісним позовом ОСОБА_18, яка повідомила суду, що після одруження вони з ОСОБА_1 проживали у квартирі її матері, у звязку з ремонтом спочатку, а згодом узв'язку з якимись конфліктними ситуаціями суті яких пояснити не могла. Також повідомила про те, що Позивач проживав за адресою Шептицьких 32 також під час проведення ремонтних робіт за даною адресою. Свідок чітко повідомила про те, що їх спільна донька ОСОБА_7 проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10 та жодного дня на вул. Драгоманова не проживала.

Інші обставини, що повідомлені свідком, зокрема про те, що непроживання їхньої сімї у спірному житлі було зумовлено конфліктами з боку ОСОБА_5, а також те, що ОСОБА_1 надавав будь-які кошти на утримання та проведення ремонту спірного житла, не підлягають врахуванню судом в силу положень ч.1 ст.81 ЦПК України, оскільки такі жодним чином не підтверджені та суперечать іншим наявних у матеріалах справи належним та достовірним доказам.

З огляду на наявні докази та встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до переконання, що Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 з 2005 року добровільно вибув на інше постійне місце проживання, де утворив сім'ю.

Вказні обставини частко підтверджуються показами свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_14, а саме гр. ОСОБА_19 повідомила про те, що знайома з Позивачем з 2013 року, з моменту коли він переїхав проживати до своєї майбутньої дружини ОСОБА_14 з якою вона пребуває в дружніх відносинах. Також повідомила про те, що зі слів Позивача, до 2013 року він проживав у спірній квартирі. Стосовно конфлікту між сторонами вказала, що їй відомо про наявність такого виключно зі слів Позивача та його дружини. Стосовно проживання ОСОБА_1 на вул. Драгоманова до 2013 року дала аналогічні пояснення і свідок ОСОБА_14 також вказала про те, що вказані факти їй відомі зі слів Позивача. Покази вказаних свідків стосовно конфлікту, який мав місце у січні 2015 року суд сприймає критично та не приймає до уваги як такі, що суперечать одні одним так як, свідок ОСОБА_19 вказала про те, що відразу після конфлікту вона з чоловіком приїхали на вул. Драгоманова забрали ОСОБА_1, ОСОБА_14, їх доньку та привезли на квартиру за адресою Шевченка 262/245, а за два дні вони приїхали в спірну квартиру для того, щоб забрати речі, але їм ніхто не відчинив двері. В свою чергу свідок ОСОБА_14 про ті самі події повідомила про те, що після конфлікту вона з чоловіком та донькою поїхали до її батьків та перебували там протягом 10 днів, а після того повернулись в спірну квартиру з метою забрати речі, але їм ніхто не відчинив вхідні двері. Таким чином покази в цій частині суперечать одні іншім, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

ОСОБА_11 встановлено, що Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 було здійснено перепланування та переобладнання спірної квартири з метою облаштування у ній ванної кімнати. Дані обставини підтверджуються постановою Галицької районної адміністрації №175 від 18.12.2014 року. Також ОСОБА_5 придбав та замінив вікна та кухонні меблі у квартирі, проведено ряд ремонтних робіт, а саме було здійснено закупівлю будівельних матеріалів та проведено косметичний ремонт, встановлено плитку, замінено міжкімнатні і вхідні двері, що підтверджується відповідними письмовими доказами - копіями товарних чеків та квитанціями, а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11, який. повідомив про те, що починаючи з березня по вересень 2015 року проводив ремонтні роботи у спірній квартирі на замовлення Відповідача. Вказав про те, що у спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_5 з сім'єю. Протягом часу, коли він проводив ремонтні роботи, Позивача він бачив два рази один раз у спірній квартирі, а другий в цьому ж будинку на другому поверсі. Повідомив, що оплату ремонтних робіт проводив Відповідач, або його дружина, про наявність конфлікту знає зі слів, але суті та тривалості вказати не може.

Суд встановив, що з 2005 року ОСОБА_5 щомісячно здійснює оплату комунальних послуг, що надаються (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги.), що підтверджується копіями платіжних документів.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Стаття 67 ЖК України, передбачає обовязок сплати комунальних послуг, а саме, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За таких обставин, посилання Позивача за первісним позовом, а також показання свідків, про участь ОСОБА_1 в покращенні житлово-побутових умов та утриманні спірного житла, не беруться до уваги судом, оскільки вони не підтвердженні жодними доказами, а тому наявні сумніви у достовірності таких з огляду на їх оцінку в сукупності з іншими доказами.

Крім цього, Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не доведено обставин вчинення йому ОСОБА_5 перешкод у користуванні спірним житлом, а сам по собі факт притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП не може свідчити про будь-які перешкоди у користування житлом, лише підтверджує наявність конфліктної ситуації між сторонами. Посилання Позивача за первісним позовом про те, що він був вимушений в примусовому порядку тимчасово проживати у квартирі знайомих по вул. Шевченка, 362/245 у м. Львові також підлягають критичній оцінці судом, оскільки такі суперечать показанням свідків ОСОБА_14, та ОСОБА_19 які вказали, що до одруження Позивач та ОСОБА_14 періодично проживали за вищевказаною адресою, де проживають і зараз. Вказали, що даним житлом (кімнатою в гуртожитку) вони користуються в порядку оренди.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Положеннями ст.107 ЖК України, передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

ОСОБА_11 встановлено, що Позивач за первинним позовом в 2005 році вибув із спірної квартири для проживання в іншому житлі разом із новоствореною сімєю, що вказує на втрату права користуванням спірним приміщенням з дня вибуття.

З огляду на той факт, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, є членами сім'ї ОСОБА_1 їх права на користування житловими приміщеннями є похідними від прав Позивача за первинним позовом. Тому їх права користування спірними приміщеннями виникають на основі сервітутних прав батька.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, у даному випадку, реєстрація місця проживання є лише фактом, виконання вимог вказаного закону задля отримання соціальних гарантій держави по догляду за дітьми, а не підтвердження будь-якого майнового права стосовно спірного майна.

Відповідно до п.10 та п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. : «У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).»

Позивачем за первісним позовом не надано суду жодних доказів того, що він робив спроби вселитися в спірне житло, якими можуть бути звернення відповідача до правоохоронних органів, органів прокуратури про усунення перешкод у користуванні квартирою та інші докази суду не надано. А подача позову про усунення перешкод в користуванні житлом, зумовлений первісним позовом у даній справі, тому не може вважатися належним доказом.

Разом з тим, твердження ОСОБА_1 про те, що його відсутність за місцем реєстрації зумовлена постійними неправомірними діями ОСОБА_5 не підтверджено, зокрема реальність таких перешкод, їх тривалість та періодичність.

Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими.

Також, Позивачем за первісним позовом не чинилося активних дій, які б свідчили про зацікавленість спірним житлом, зокрема до 27.12.2016 року ( подача позовної заяви), а твердження про участь в покращенні житлово-побутових умов та утриманні спірного житла нічим не підтверджено.

Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання, і відповідач обрав для себе інше місце проживання відмінне від спірного житла ще з 1982 року.

При цьому слід, згадати, що у п.40. Європейського суду з прав людини від 02.03.2011 року у справі « Кривіцька та Кривіцький проти України», визначено приклад застосування ст.. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займане або створено; чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем, і в даній справі достатніх та триваючих зв'язків із спірним житлом у ОСОБА_1 немає.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_11 України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Беручи до уваги наведене та те, що ОСОБА_1 добровільно залишив спірне житло у 2005 році, вибув на інше постійне місце проживання, тривалий час не намагався вселитись у нього, відтак суд не вбачає поважних причин його непроживання у спірному житлі чи наявності перешкод з боку ОСОБА_5, а тому у первісному позові слід відмовити через безпідставність та недоведеність, натомість, зустрічний позов слід задоволити в повному обсязі та визнати ОСОБА_1 та його дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. 81, 128, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа Відділ у справах дітей ГРА ЛМР про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задоволити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КВ № 614710, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою м. Львів, вул. Драгоманова М.АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 свідоцтво серія І-СГ №439506, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою м. Львів, вул. Драгоманова М.АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, свідоцтво серія І-СГ №431651, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою м. Львів, вул. Драгоманова М.АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору, в розмірі 1920,00 грн. за подачу до суду зустрічної позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.