Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2694/18
Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
секретарКулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя, ухвалене в м. Запоріжжі 17 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18.11.2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771.

Від цього шлюбу мають малолітню дочку, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка у даний час проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Шлюб видався невдалим, відповідач не дбав про сім'ю, проживав своїм власним життям, тому рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року шлюб було розірвано. Також, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі 1228,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Починаючи з 15.03.2017р. відповідач ОСОБА_5 проводив часткову оплату нарахованих аліментів. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено.

Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вихованні доньки. Також, своїм негативним ставлення до позивачки, негативно впливає і на дитину. Під час шлюбу відповідач часто влаштовував сварки вдома, все це відбувалося в присутності дитини, що негативно впливало на її психіку та моральне виховання дитини.

У теперішній час у позивачки утворилася нова сім'я, її новий чоловік дуже кохає доньку від першого шлюбу та приймає участь у її вихованні, дбає про її матеріальний, моральний та психосоціальний стан. Позбавлення відповідача батьківських прав на думку позивачки позитивно вплине на інтереси дитини та сприятиме захисту прав доньки в майбутньому.

Позивачка просила суд позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_5, батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 являється батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.10).

18.11.2011 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2015 року було розірвано.

Після розлучення малолітня ОСОБА_7 проживає разом з матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 і відвідує Запорізький навчально-виховний комплекс № 109 Територіального відділу освіти Дніпровського району.

Вказані, встановлені судом попередньої інстанції обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи позов суд вважав, що до свого біологічного батька ОСОБА_5 ОСОБА_7 відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, що перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Та прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції повністю не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, задовольняючи позов суд попередньої інстанції зазначив, що до суду був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 334/7678/16-ц, виданий 12.12.2017р. про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 800 грн. щомісяця, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття складений державним виконавцем Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя Персидською Т.О., відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2016 року по 01.05.2018 року становить 20 000 грн. (а.с. 61).

Однак, при цьому суд не врахував, що виконавчий лист було видано 12.12.2017 року, а відкрито виконавче провадження за ним, тобто позивачкою пред'явлено до виконання, 08.05.2018 року (а.с. 93) - за 9 днів до ухвалення оскаржуваного рішення. Таким чином вказана заборгованість нарахована за попередній період до пред'явлення виконавчого документу до виконання. При цьому матеріали справи не містять даних, чи був повідомлений боржник про відкриття виконавчого провадження, чи враховував державний виконавець при визначенні вказаної заборгованості добровільну сплату аліментів, на яку посилався відповідач, і що на його думку і стало причинною непред'явлення виконавчого документу до виконання зразу після його видачі.

Суд також, ухвалюючи рішення послався пояснювальні листи працівників ЗНВК № 109 стосовно участі батька у вихованні доньки, відповідно до одного з яких після спілкування з батьком дитина стала плаксивою, постійно знаходиться біль вихователя, боячись того, що батько прийде і забере її.

Також як на доказ суд послався на те, що на підставі запиту адвоката Хорошко Сергія Вікторовича було проведено обстеження керівником кафедри психології Запорізького національного університету Губою Наталією Олександрівною з метою визначення характеру взаємовідносин ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до висновку до свого біологічного батька ОСОБА_5 ОСОБА_7 відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, що перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Однак, висновок спеціаліста не містить вказівки на те, в присутності кого проводилось обстеження дитини, чи давав на це згоду батько дитини і чи взагалі він знав про огляд психологом дитини.

При цьому у висновку спеціаліста зазначено, що спеціаліст була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення спеціаліста за ст. 384 Кримінального кодексу України. Однак не зазначено ким і як вона була попереджена про кримінальну відповідальність, оскільки такий висновок складений на запит адвоката, і чи взагалі передбачена така відповідальність за даним висновком.

Однак, при цьому суду не надані докази, того, що саме поведінка батька і його відношення до дитини призводить до вказаної емоційної поведінки дитини і чи не створено в уяві дитини така негативна оцінка батька, і боязливість до нього оточуючими постійно дитину - мамою, в якої наявний неоспорений конфлікт з батьком дитини і її новим чоловіком, який за словами позивачки бажає усиновити дитину.

Взагалі, як пояснила апеляційному суду позивач, приводом для звернення до суду стало бажання її нового чоловіка усиновити дитину. Однак позивач не зазначила в позові і окремо усно суду чи виховує вона дитину, в почутті любові та поваги до її біологічного батька, що є в інтересах дитини.

Суд попередньої інстанції взагалі не взяв до уваги те, що ще задовго до подачі позову у цій справі батько особисто звернувся до органу опіки і піклування з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Так, на а.с. 35-36 міститься Розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 17.07.2017 року про порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_5 з малолітньою донькою ОСОБА_7 Яке (розпорядження) видано за зверненням відповідача.

На а.с. 38 та 39 містяться два висновки робітників поліції складених 29.07.2017 року та 31.07.2017 року за зверненнями ОСОБА_5 про факти того, що позивачка у цій справі перешкоджає йому у спілкуванні і зустрічах з дитиною.

Окрім іншого, відповідач надав докази того, що вже після розірвання шлюбу квартира в якій він проживає була приватизована в тому числі і на їхню спільну з позивачкою дитину (а.с. 32).

Також, суду першої інстанції був наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0382 від 14.05.2018р., відповідно до якого ОСОБА_5 виплачує аліменти на малолітню ОСОБА_7, а також те, що через конфлікті взаємовідносини з ОСОБА_6 ОСОБА_5 не вдається підтримувати стосунки з донькою у повній мірі, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 50-51 ).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За приписами пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, при відсутності перешкод одного з батьків чи інших осіб в наданні такої допомоги.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, самі по собі вказані позивачкою обставина, а саме нехтування позивачем свого обов'язку щодо виховання дитини не підтверджено достатніми доказами, а його окреме проживання і певні перешкоди зі сторони позивачки щодо спілкування з дитиною із-за конфліктних відносин між сторонами позбавляє його можливості в повній мірі виконувати свій обов'язок і вказані позивачкою обставини не є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому відповідач характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, має місце проживання, бажає піклуватись і виховувати свою дитину.

Колегія суддів вказує на те, що в справі не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення відповідача від виконання ним обов'язків з виховання дочки.

Проживання позивачки з іншим чоловіком не є тією достатньою підставою, щоб стверджувати на можливість позбавлення відповідача батьківських прав. Справа не містить доказів того, що позбавлення батьківських прав біологічного батька буде в інтересах дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, матеріали справи та виходячи з обставин справи, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідача батьківських прав не має. Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: