ЄУН 174/737/18
н/п 2/174/437/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Заіки А.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.07.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, відповідач станом на 21.05.2018 року має заборгованість у розмірі 80738,48 грн., яка складається з наступного: 32639,15 грн. тіло кредиту; 21979,18 грн. відсотки за користування кредитом; 22037,37 грн. пеня; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3832,78 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з ОСОБА_3 вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.09.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки, відповідно до ухвали суду від 19.09.2018 року розгляд справи за клопотанням відповідача здійснюється в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечує, вказуючи, що в позовної заяві зазначено, що згідно кредитного договору б/н від 23.07.2008 року він отримав кредит в розмірі 14000,00 грн., однак згідно його заяви від 23.07.2008 року, кредитний ліміт за таким договором був встановлений в розмірі 250,00 грн., а не 14000,00 грн. Крім того будь-які його підписи на «Умовах і Правилах надання банківських послуг» та «Тарифах з обслуговування кредитних карт» - відсутні. До того ж в його заяві від 23.07.2008 року, не зазначено, ким вищевказані Умови, Правила та Тарифи розроблені та коли, як і не має ніяких посилань на банківський сайт http://privatbank.ua/terms/pages/70/, на який вказує позивач, посилання на сайт викладено позивачем безпосередньо тільки в його позові, однак до кредитного договору між ними, ніякого відношення не має. Крім цього, позивачем наданий витяг із Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», однак станом на день підписання ним заяви клієнта від 23.07.2008 року, назва позивача була ЗАТ КБ «Приватбанк», тому Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» фізично станом на 23.07.2008 року існувати не могло (тільки в 2009 році ЗАТ КБ «Приватбанк» був перереєстрований в ПАТ КБ «Приватбанк»). В даному випадку відсутність його підпису на Умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з ним. До речі це підтверджується фотокопією судового рішення направленого йому по пошті ПАТ КБ «Приватбанк» 25.03.2018 року (відмітка штемпеля на конверті), із змісту якого вбачається, що начебто з нього на користь позивача вже стягнуто за судовим рішенням 56243,88 грн. заборгованості за кредитом, 50000,00 грн. витрат ПАТ КБ «Приватбанк» на адвоката та 4500,00 грн. судових витрат. Зазначена фотокопія, є явно підробленою копію судового рішення, що додатково свідчить про можливість позивача надавати в якості доказів по справі підроблені документи (копії конверту та рішення суду ним додано до відзиву).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 521/8743/14-ц посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Тому зважаючи на вказану правову позицію та обставини справи, не можливо прийняти посилання позивача на існування Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт (які не підписані позичальником, тобто ним) та їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Крім того, оскільки в його заяві позичальника не зазначений строк дії кредитної картки, відповідно обовязок щодо повернення ним кредиту отриманого 23.07.2008 року закінчився за загальним строком позовної давності у три роки - 23.07.2011 року, тобто строк кредитування також сплив 23.07.2011 року.

Якщо навіть вважати, що умови нараховування відсотків за користування кредитом були ним та позивачем узгоджені, позивач мав право нараховувати йому такі відсотки тільки до спливу строку кредитування і відповідно не мав права нараховувати йому такі відсотки після 23.07.2011 року, що у свою чергу позивач зробив, неправомірно нарахував йому відсотки за користування кредитом до серпня 2018 року.

У постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок про те, що оскільки після спливу строку кредитування або пред'явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов'язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України позивач не має права нараховувати проценти за кредитом, то вимоги про стягнення таких процентів є необґрунтованими.

Також в його заяві позичальника не зазначений строк дії кредитної картки, у звязку з чим, обовязок щодо повернення ним кредиту отриманого 23.07.2008 року закінчився за загальним строком позовної давності 23.07.2011 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору б/н від 23.07.2008 року, тільки у серпні 2018 року, пропустив тим самим строк позовної давності тривалістю у три роки, оскільки такий строк закінчився 23.07.2011 року, що є підставою для відмови йому в задоволенні позову. На підставі викладеного, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача за цим позовом. (а.с. 52-53)

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 23.07.2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 14000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, тобто підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, тож сторонами укладено кредитний договір у письмовій формі та який не суперечить чинному законодавству України. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Крім того, Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку.

Із виписки банківської виписки, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того згідно умов п.п. 5.5.1, 5.5.2 Кредитного договору, при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п. 5.2, 5.3, 5.4 договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок процентів здійснюється відповідно до п.5.5.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Крім того кредитна карта є поновлювальною кредитною лінією та може використовуватися у межах строку дії карти, карта діє до останнього календарного дня вказаного місця. Отже строк випущеної карти до останнього дня 11.2020 року, і позивач звернувся до суду 23.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності також немає підстав для застосування позовної давності по пені, оскільки порушення зобовязання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. (а.с. 61-65)

В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, при поданні позову надали заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 7).

Представник відповідача позов не визнав, підтримав наданий відзив на позовну заяву, пояснив, що відповідач вказану в позові суму 14000,00 грн. кредиту не отримував, отримав 250,00 грн. Крім того отримував одну кредитну картку, але згідно з довідкою отримав декілька карток, однак позивачем не доведено, що ці картки видавалися саме для продовження вказаного кредитного договору. Також неможливо встановити чи правильно нараховані відсотки. Крім того умови і правила які додані до позову затверджені ПАТ КБ «Приватбанк», а в заява позичальника підписана ЗАТ КБ «Приватбанк», і тільки в 2009 році ЗАТ КБ «Приватбанк» було перереєстровано в ПАТ КБ «Приватбанк», тому в 2008 році ПАТ КБ «Приватбанк» не існувало. Просить відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог та застосувати строк позовної давності.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, що виникли в результаті укладення між ними кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт перебування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 у договірних відносинах позивач підтвердив заявою № б/н від 23.07.2008 року, згідно з якою відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 250,00 грн. на платіжну картку 6826062 (а.с. 15), що відповідачем не заперечується.

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» з 21.05.2018 року змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК», що підтверджено статутом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 36-37)

Згідно наданого позивачем розрахунку, ОСОБА_3 станом на 21.05.2018 року має заборгованість у розмірі у розмірі 80738,48 грн., яка складається з наступного: 32639,15 грн. тіло кредиту; 21979,18 грн. відсотки за користування кредитом; 22037,37 грн. пеня; 4082,78 грн. заборгованість по штрафам (а.с.8-14), що відповідач заперечує.

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивач надав суду завірену заяву підписану відповідачем та представником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 23.07.2008 року (а.с. 15), витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 16-30), копію паспорта ОСОБА_3, (а.с. 31), довідку про отримання ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 23.07.2008 року 9-ти карток, остання з яких з терміном дії до 11.2020 року (а.с. 78), фото ОСОБА_3 з карткою в руках (а.с. 77) виписку по карткам, які видані ОСОБА_3, за період з 01.07.2008 року по 14.11.2018 року (а.с. 66-76)

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, 23.07.2008 року відповідачем підписана заява, в якій ОСОБА_3 погодився з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною картою, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг і отримав картку № 826062 «Універсальна» строк дії якої в заяві не вказано (а.с. 15), факт підписання вказаної заяви та отримання від позивача 250 грн. кредитних коштів відповідачем не заперечується.

В той же час, позивачем не надано доказів того, що відповідач на час укладення кредитного договору ознайомлювався саме тими Умови, які долучені позивачем до позовної заяви, оскільки зазначені Умови, які є внутрішнім документом банку і підписані головою Правління ПАТ КБ «ПриватБанк», не містять дати їх затвердження і підписання, як посадовою особою так і відповідачем, до того ж, заява ОСОБА_3 від 23.07.2008 року підписана представником ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 16-30), а не ПАТ КБ « ПриватБанк», тому факт того, що на час укладення даної угоди сторони досягли згоди щодо усіх її істотних умов, позивачем не доведено.

До того ж, у своїй відповіді на відзив (а.с. 61-65) позивач посилається на пункти Умов та правил надання банківських послуг, а саме 5.5.1, 5.5.2, 5.2, 5.3, 5.4, 5,2, 4.8, які не містяться у наданих до суду Умовах та правилах банківських послуг наданих в якості доказу (а.с. 16-30), що свідчить про те, що Умови та правила банківських послуг змінювалися та мали інший зміст.

Відповідач в наданих заявах по суті справи просить про застосування строку позовної давності, що підтримав в судовому засіданні його представник.

Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначено у ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правилом ч. 1ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За змістом ч. 3ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116 цс13), 19 березня 2014 року (справа № 6-20 цс14), 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс 14), 29 червня 2016 року (№ 6-1188 цс16).

За змістом п.2.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти, включно. Згідно п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в звязку закінченням строку дії діюча відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим строком дії за зверненням клієнта в банк згідно діючим тарифам. За змістом п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.5 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МОNТН).

Разом з тим, строк дії картки в договорі не визначений, а згідно з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача (а.с. 66) , останні операції ним здійснені 13.10.2009 р., після чого проводилося нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами, а 30.07.2012 р. банком в односторонньому порядку збільшено кредитний ліміт до 5000 грн. та продовжено нарахування відсотків.

Суд не приймає у якості допустимих доказів по справі довідку про отримання ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 23.07.2008 року 9-ти карток (а.с. 78), фото ОСОБА_3 з карткою в руках (а.с. 77), оскільки відповідачем факт отримання вказаних карток на пролонгацію укладеного між ним та позивачем договору від 23.07.2008 року заперечується, а надана представником позивача довідка складена одноособово представником банку і зазначені в ній відомості будь-якими іншими обєктивними даними не підтверджуються. Фотозображення відповідача з карткою також не містить будь-якої доказової інформації, оскільки не зрозуміло яку саме картку та коли отримував відповідач.

До того ж, автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання і для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає, а є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Вказана правова позиція вказана в постанові Верховного Суду України у справі № 6-127цс14 від 22.10.2014 року.

Також, позивачем не доведено, що відповідачу було надано кредит у розмірі 14000,00 гривень, оскільки згідно з заявою позичальника ОСОБА_3 від 23.07.2008 р., кредитний ліміт був встановлений в розмірі 250,00 грн., згідно з наданою позивачем випискою по рахунку відповідача в послідуючому збільшений в односторонньому порядку банком 30.07.2012 р. до 5000 грн., а дані про видачу відповідачу кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, останнім допустимими доказами по справі не підтверджено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, поточна заборгованість по картці, виданій 23.08.2008 р. у відповідача виникла з 2009 року, даних щодо строку дії цієї карки позивачем не надано, як і доказів того, що послідуючі картки видавалися відповідачу з метою пролонгації строку дії первісного договору, а з даним позовом до суду позивач звернувся 05.09.2018 р., тобто з пропуском строку позовної давності, тому суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності та відмовити у позові в звязку із спливом позовної давності у спорі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_5