Ухвала

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 395/1437/16-ц

провадження № 61-7786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н»,

відповідачі: ОСОБА_4, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агролан»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю

«Агроконтракт-Н» (далі - ТОВ «Агроконтракт-Н») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» (далі - СТОВ «Агролан») про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 належить на праві власності земельна ділянка НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,38 га, яка розташована на території Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

09 жовтня 2008 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Агроконтранкт-Н» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на п'ять років. Договором передбачено, що орендар має переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий термін.

ТОВ «Агроконтракт-Н» добросовісно, належним чином виконував свої обов'язки за договором та більше як за місяць до спливу строку його дії, двічі, а саме 05 квітня 2013 року та 08 січня 2014 року направив ОСОБА_4 лист-повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом перед іншими особами на оренду земельної ділянки з проектом додаткової угоди.

На момент закінчення строку дії договору оренди землі та після його спливу, товариство користувалось спірною земельною ділянкою, яку обробляло, за що сплатило орендну плату, оскільки орендодавець у визначений законом строк - у місячний термін, так і не направила жодної відповіді на листи-повідомлення ТОВ «Агроконтракт-Н» та жодним іншим чином не повідомила позивача про прийняте рішення щодо поновлення договору оренди землі.

05 серпня 2014 року ОСОБА_4 уклала договір оренди спірної земельної ділянки з СТОВ «Агролан», що на думку ТОВ «Агроконтракт-Н» є порушенням його переважного права на поновлення договору оренди землі від 09 жовтня 2008 року, оскільки товариством повністю були дотримані вимоги, зазначені у статті 33 Закону України «Про оренду землі».

ТОВ «Агроконтракт-Н» після уточнення позовних вимог просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та СТОВ «Агролан» від 05 серпня 2014 року, визнати договір оренди землі, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_4 поновленим.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від

30 серпня 2017 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_4, СТОВ «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем мотивоване тим, що договір оренди землі від 09 жовтня 2008 року не пройшов державної реєстрації в порядку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, отже незалежно від обставин фактичного виконання договору, він не набув чинності.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди недійсним мотивоване тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме 30 червня 2017 року

ОСОБА_4 та СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, а тому відсутні підстави для ухвалення рішення про визнання спірного договору оренди недійсним, оскільки цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Агроконтракт-Н» задоволено частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від

30 серпня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних про визнання договору оренди землі поновленим, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки загальною площею 3,3812 га, кадастровий номер НОМЕР_2, укладений 09 жовтня 2008 року між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Агроконтракт-Н» судовий збір в сумі 2 893 грн 80 коп.

В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендареммотивоване тим, що договір оренди землі, укладений між

ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_4 09 жовтня 2008 року, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28 травня 2009 року.

ТОВ «Агроконтракт-Н» згідно з вимогами статті 33 Закону України «Про оренду землі» є добросовісним орендарем, який: з метою скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди, двічі надсилав відповідачу листи-повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди, до яких було додано проект додаткової угоди; на період дії строку договору оренди належної ОСОБА_4 земельної ділянки та після закінчення строку дії договору, тобто після 28 травня 2014 року, належним чином та відповідно до умов укладеного між сторонами договору виконувало свої обов'язки орендаря, використовувало земельну ділянку за призначенням у власних інтересах, за що сплачувало відповідачці орендну плату.

Дії ТОВ «Агроконтракт-Н», а саме: повідомлення про бажання продовжити орендні відносини з наданням проекту договору оренди землі, користування спірною земельною ділянкою та виплата орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчать про намір ТОВ «Агроконтракт-Н» скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився. Разом з тим, орендар попередньо не повідомила орендаря щодо свого наміру укласти новий договір оренди з новим орендарем, така поведінка орендодавця є відносно попереднього орендаря недобросовісною, оскільки він був позбавлений в ході виявлення наміру на укладення нового договору оренди землі, врахувати наміри орендодавця та запропонувати свої умови договору з урахуванням інших пропозицій.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі

№ 6- 2539цс16 від 06 вересня 2017 року.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди недійсним, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що 30 червня 2017 року ОСОБА_4 та

СТОВ «Агролан» уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 05 серпня 2014 року, а тому відсутні підстави для ухвалення рішення про визнання спірного договору оренди недійсним, оскільки цей договір внаслідок його розірвання не створює жодних юридичних наслідків.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що при наведенні та аналізі норм права, які мають застосовуватися до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції послався на статтю 33 Закону України «Про оренду землі», зазначивши при цьому різні правові підстави для поновлення договору.

Посилання суду на ті обставини, що до закінчення строку дії договору ТОВ «Агроконтракт-Н» повідомило орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк є суб'єктивним твердженням орендаря і не підтверджується дійсними обставинами справи та доказами.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агроконтракт-Н» та ОСОБА_4 09 жовтня 2008 року, пройшов державну реєстрацію в установленому законом порядку відповідно до діючого на той час законодавства та набув чинності з моменту його державної реєстрації, тобто з 28 травня 2009 року є помилковим.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вирішуючи спір, суд послався на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року № 6-2539цс16.

При цьому, правові висновки щодо застосування положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» містяться в постановах Верховного Суду України: від 25 лютого 2015 року № 6-10цс15, від 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15, від 23 листопада 2016 року № 6-2540цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року справу № 594/376/17-ц (провадження № 61-841св17) за позовом ТОВ «Мрія Центр» до ОСОБА_5, ТОВ «Борщівська аграрна компанія» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим за касаційною скаргою ТОВ «Мрія Центр» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2017 року передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України: від

23 листопада 2016 року № 6-2540цс16, від 06 вересня 2017 року № 6-2539цс16.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, що справа містить виключну правову проблему для забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 594/376/17-ц за позовом ТОВ «Мрія Центр» до

ОСОБА_5, ТОВ «Борщівська аграрна компанія» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агроконтракт-Н» до ОСОБА_4, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан» про визнання договору оренди недійсним та визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендаремдо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 594/376/17-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Центр» до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» про визнання недійсним договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська