Справа № 580/1925/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря Гладкової С.В., представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.06.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що стверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, станом на 31.08.2017 року заборгованість становить: 74139,93 грн., яка складається: 4415,80 грн. - заборгованість за кредитом; 62246,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3470,52 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3506,66 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 74139,93 грн., а також судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій стверджує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог в повному обсязі.

В судому засіданні були встановлені факти та відповідні їм правовідносини:

Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір б/н від 24.06.2011 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7). При цьому, позивачем не надано копію зазначеного договору та не вказано строк дії картки відповідача, тобто кінцевий термін повернення кредиту.

Згідно приписів частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Однак, у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.06.2011 року, що підписана відповідачем. При цьому, у даній анкеті заяві сума кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна» не зазначена взагалі. Інші копії додатків, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, у тому числі й Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів вказані Тарифи не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Таким чином, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які долучено до матеріалів позовної заяви, визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії).

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна карта передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 4415 грн. 80 коп., враховуючи що, як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 2000 гривень, при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту не визначено взагалі, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів.

Також позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого можливо встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 24 червня 2011 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Крім того, позивачем не зазначений період виникнення як основного боргу, так і періоди нарахування пені, комісії та заборгованості за користування кредитом, що унеможливлює визначення суми, що нарахована в межах однорічного строку.

Суд не погоджується з визначенням належності до первинних документів, які фіксують факт виконання платіжних операцій, виписки, наданої банком, за посиланням позивача на Перелік типових документів, затверджений наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5, оскільки вказаний перелік визначає типові документи, що створюються під час документування однотипних (загальних для всіх) управлінських функцій, виконуваних державними органами та органами місцевого самоврядування, іншими установами, підприємствами та організаціями, та розроблений для роботи з визначення строків зберігання документів.

Поряд з цим за вимогами наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та постанови правління НБУ від 04.07.2018 № 75 первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. (п. 51) Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов'язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

(п. 52) Первинні документи, які не містять обов'язкових реквізитів, є недійсними.

Отже, виписка, що надана позивачем, за вказаними вимогами не може вважатися дійсним первинним документом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Щодо штрафу і пені, то позивач посилається на свої внутрішні накази № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року про збільшення нарахування неустойки спочатку в розмірі 50 грн., а потім 100 грн. щомісячно. Однак, дані накази юридично не можуть змінювати умови договору, укладеного 24.06.2011 року, оскільки видавались після укладення договору. Банк також не надав суду підтвердження, що із їх змістом клієнта було ознайомлено і клієнт своїм підписом дав згоду на такі зміни.

Таким чином, в анкеті-заяві від 24.06.2011 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов"язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

У вказаній вище анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання оформити на своє імя кредитний ліміт (без зазначення суми) за платіжною карткою кредитка «Універсальна».

Крім того, щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та нарахованої пені/комісії слід зазначити, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання (даний правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Отже, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами, отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, та з виписки по рахунку відповідача, який підтверджує рух грошових коштів, слідує, що відповідач припинив оплату чергових платежів з 30 вересня 2014 року, а кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 12 жовтня 2017 року.

Так, з розрахунку та виписки слідує, що відповідачем 29.09.2014 року було здійснено останнє погашення заборгованості за кредитом у сумі 1000 грн., після чого рух коштів по рахунку відповідача припинився.

Встановлено, що операція, яка проведена 06.02.2015 року з сумою зарахування 29,48 грн. є службовою операцією банку (N-SMS автоматичне погашення простроченої заборгованості СР 6526454 кредитна частина Р2Р переводу), що стверджується випискою з рахунку.

Положеннями ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Оскільки відповідно до наданої виписки з рахунку востаннє кредитна заборгованість погашалась 29.09.2014 року, відтак перебіг позовної давності починається з наступного дня після цієї дати (30.09.2014 року).

Отже, позивач, звернувшись із позовною заявою 12.10.2017 року пропустив однорічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), до яких застосовується спеціальна позовна давність, та трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, що є підставою для відмови в задоволенні позову (відповідна заява про застосування позовної давності у спорі додається).

До того ж позивачем на виконання умов кредитного договору жодного разу не надсилалися відповідачу листи з повідомленням щодо існуючої заборгованості й необхідності погасити борг.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 74139,93 грн. в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,12,81,141,258,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 24.06.2011 року в розмірі 74139 грн. 80 коп., відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Лебединський районний суд Сумської області.

Суддя Бакланов Р. В.