Справа № 2-1190/2010 Провадження № 22-ц/795/307/2018 Головуючий у I інстанції - Сова Т. Г. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарем - Зіньковець О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

суб»єкт оскарження - Менський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, державний виконавець Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Мазур Катерина Михайлівна,

заінтересована особа - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року (місце ухвалення - м. Мена) у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Мазур Катерини Михайлівни, боржник - ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. В обґрунтування скарги посилалась на те, що рішенням Менського районного суду від 22.09.2010 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей 1995 та 2007 року народження в розмірі 1/3 часини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2010 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

У зв»язку з внесеними змінами до ст. 182 СК України, а саме, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 звернулась до Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з заявою про перерахування аліментів у відповідності до ст. 182 СК України на що отримала відмову державного виконавця.

У скарзі стягувач просила визнати дії державного виконавця Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Мазур К.М. протиправними; зобов»язати державного виконавця здійснити перерахунок розміру аліментів стягнених рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 22.09.2010 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2010 і до досягнення старшою дитиною повноліття, з урахуванням того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання Законом України № 2037 - VІІІ законної чинності з 08.07.2017.

Ухвалою Менського районного суду від 15.01.2018 вимоги стягувача ОСОБА_2 задоволено частково. Дії державного виконавця Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Мазур К.М. визнано незаконними. Зобов'язано державного виконавця Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Мазур К.М. поновити порушене право скаржника ОСОБА_2, здійснити перерахунок розміру аліментів, визначених у рішенні Менського районного суду від 22.09.2010 з ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст. 182 ч. 2 СК України починаючи з 08.07.2017.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Старший державний виконавець Менського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області Мазур К.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду від 15.01.2018, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні вимог заяви (скарги).

За доводами скарги оскаржувану ухвалу судом постановлено з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник посилається на норми СК України та зазначає, що доказів, на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них, які впливають на збільшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України, стягувачем не було подано.

ЗУ «Про виконавче провадження» не містить повноважень державного виконавця щодо зміни мінімального розміру аліментів, встановленого судом.

Суд не вказав в ухвалі які саме обставини та норми права були враховані при зобов»язанні державного виконавця поновити порушене право скаржника ОСОБА_2, здійснити перерахунок розміру аліментів з 08.07.2017.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції прийшов до висновку, що до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, відноситься перерахунок розміру аліментів, визначених у рішенні Менського районного суду від 22.09.2010, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 1-2).

Рішенням Менського районного суду від 22.09.2010 позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2010 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 14).

У зв»язку з внесеними змінами до ст. 182 СК України, а саме, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, ОСОБА_2 звернулась до Менського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з заявою про перерахування аліментів на що отримала відмову державного виконавця.

Згідно положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Положеннями статті 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів, не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку в розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Не є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо не надання доказів стягувачем на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них, які впливають на збільшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України, оскільки в обґрунтування наявності підстав для перерахунку ОСОБА_2 посилалась на необхідність приведення розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, що обумовлено внесеними змінами до зазначеної норми.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Менського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2018.

Головуючий:Судді: