ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 657/849/18 Головуючий в І інстанції: Живцова О.А.
Номер провадження: №22-ц/819/420/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року, у складі судді Живцової О.А., у справі за позовом ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_2, до Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Каланчацька державна нотаріальна контора) про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

17 квітня 2018 року ОСОБА_3, діючий в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за позивачем право власності порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла 10.11.2008 року, на земельну частку (пай) площею 5,0 умовних кадастрових одиниць, що посвідчується сертифікатом на земельну частку (пай) в КСП "Жовтневий" серії НОМЕР_1.

Вказаний позов, посилаючись, зокрема, на ст.ст.1216, 1261, 1268 ЦК України, він обґрунтував наступним.

В жовтні 2015 року позивач довідалась від ОСОБА_5 про те, що її мати ОСОБА_4, яка померла 10.11.2008 року, має право на земельну частку (пай). Вона звернулась до відділу Держгеокадастру в Каланчацькому районі з заявою про видачу їй сертифікату, який посвідчує право на земельну частку (пай) її матері. З наданої відповіді вбачається, що дійсно, її вказаною матір'ю 02.09.1998 року було отримано сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, про що свідчить її підпис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП "Жовтневий". Для отримання дублікату сертифікату має бути надано нотаріально завірену копію свідоцтва про право на спадщину. На відповідне звернення Каланчацькою державною нотаріальною конторою винесено постанову, якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала її матері, з посиланням на неприйняття позивачем спадщини після смерті матері (неподання відповідної заяви до нотаріуса та проживання і реєстрація окремо від спадкодавця) та відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).

Спадщину позивач не прийняла, оскільки через окреме проживання від матері взагалі не знала про існування земельної частки (пая).

За відсутності оригіналу сертифіката та пропущення строку на подачу заяви про прийняття спадщини змушена звернутися до суду з цим позовом. Вважає, що позовна давність за цією вимогою не пропущена, оскільки позивач дізналася про порушення свого права у жовтні 2015 року.

З підстав викладеного просить задовольнити позов.

Оскаржуваним Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення й ухвалити інше рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема вказала, що суд не врахував положень ч.1 ст.15, ст.ст.392, 1218, 1269 ЦК України, ч.2 ст.14 Конституції України, ч.2 ст.1 ЗК України, а також п.37 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2017 року, за якими потреба в такому обраному ним способі захисту прав виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами чи оспорюється ними. Вважає, що за відсутності оригіналу сертифікату вона звернулась з цим позовом, оскільки встановлення додаткового строку є не раціональним. Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що, отримавши сертифікат, її мати набула право власності на земельну частку (пай), яке може успадковуватись, чого суд не врахував, і вона (позивач) успадкувала його, а визнання за нею права власності на пай не порушує будь-чиїх інтересів. Також вказав, що оскаржуване рішення не відповідає "справедливій рівновазі між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини", передбачених Європейською Конвенцією.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 04.12.2018 року об 11-30 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,до суду не з'явилися і про причину неявки не повідомили. При цьому згідно поштовому повідомленню позивачу ОСОБА_2 судову повістку не вручено, оскільки вона на заробітках. Тобто вона, як того вимагає ч.1 ст.131 ЦПК України, не повідомила суд про зміну свого місця перебування. Отже, вважається, що позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи апеляційним судом. У зв'язку з цим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

За копією паспорта та Свідоцтва про народження позивача, складеного російською мовою, "Бурячек Татьяна Николаевна" народилась 16.11.1981 року в м.Каланчак Каланчацького району, її батьками є "ОСОБА_8" та "ОСОБА_4" (а.с.4, 6).

Згідно копії Свідоцтва про одруження позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб 17.10.1998 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - "ОСОБА_4" (а.с.7).

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в смт.Каланчак (а.с.8).

Отже, з урахуванням того, що свідоцтво про народження позивача було складено російською мовою, з урахуванням особливостей правопису прізвища позивача при народженні російською мовою, є встановленим те, що померла ОСОБА_4 є матір'ю позивача, це жодною особою не заперечується та не оспорюється.

З наданої на адресу позивача відповіді відділу Держгеокадастру в Каланчацькому районі вбачається, що гр-кою ОСОБА_4 було отримано 02.09.1998 року сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, про що свідчить її підпис в книзі реєстрації сертифікатів. Для отримання дублікату сертифікату має бути надано нотаріально завірену копію свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про смерть спадкодавця та копія паспорту та ідентифікаційного коду спадкоємця (а.с.10).

Отримання матір'ю позивача сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 підтверджується і випискою із списку громадян - членів КСП "Жовтневий", що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серія НОМЕР_2 від 12.03.1996 року, а також і даними з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), за якими ОСОБА_4 записана за №692, а розмір земельного паю складає 5,0га в умовних кадастрових гектарах (а.с.11).

Отже, жодною особою не оспорюється факт набуття ОСОБА_4 права на земельну частку (пай).

Згідно довідки Каланчацької державної нотаріальної контори від 22 серпня 2018 року заяви про прийняття спадщини від спадкоємців ОСОБА_4, яка померла 19 листопада 2008 року, не надходили, спадкова справа не заводилася, відомості про коло спадкоємців відсутні (а.с.28).

У справі жодною особою не заперечується, що позивач постійно не проживала разом із спадкодавцем (ОСОБА_4.) на час відкриття спадщини, тобто на час її смерті, це визнається позивачем.

Таким чином, позивач є такою, що не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до постанови від 16.05.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вчиненої завідуючою Каланчацькою державною нотаріальною конторою, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) площею 5,0га в умовних гектарах в КСП "Жовтневий" Каланчацького району Херсонської області після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Причина відмови - позивач на момент смерті матері проживала окремо від неї (відповідно вул.Хмельницького,18 в смт.Каланчак та вул.Таврійська,4 в смт.Каланчак), до 19.05.2009 року позивач не звернулася з заявою про прийняття спадщини; також відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.9).

Згідно з п.17 розділу X "Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ").

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що позивач не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, яка не набула права власності на земельну ділянку (пай), оскільки державного акту на право власності на земельну ділянку не отримувала.

Апеляційний суд в основному погоджується з таким висновком суду, оскільки він є правильним по суті та відповідає нормам матеріального права.

Як вбачається з позовної заяви та доводів апеляційної скарги, позивач всю увагу зосередив на доведенні того факту, що мати позивача ОСОБА_4 набула право на земельну ділянку (пай), однак цей факт і не потребує особливого доведення, оскільки він усіма визнається та підтверджується доказами. Позивач зовсім не звертає увагу на іншу сторону справи, яка в даному випадку є головною, а саме на те, що вона не довела належними доказами факту прийняття спадщини після смерті матері. Більш того, неприйняття спадщини після смерті матері визнається в позовній заяві. Однак позивач не вважає, що прийняття спадщини в даному випадку має значення, вона помилково вважає, що визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є нераціональним, помилково вважає за можливе визнання права на спадщину за особою, яка її взагалі не прийняла, що є неприпустимим та не передбачено нормами ЦК України.

Так, за положеннями ст.1268 вказаного Кодексу: спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1); спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3).

За ч.1 ст.1269 вказаного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Позивач помилково вважає, що ОСОБА_4 за життя набула право власності на земельну ділянку (пай), оскільки державного акту на право власності на земельну ділянку вона не отримала. Право власності на земельну ділянку могли б отримати її спадкоємці, зокрема позивач, за умови прийняття ними спадщини, однак цього у справі не доведено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на недоведення прийняття позивачем спадщини. Установлені фактичні обставини свідчать (і вони визнані в позовній заяві і на них зовсім не звертає уваги позивач у своїй скарзі), що позивач не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, оскільки не подала відповідну заяву до нотаріуса або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування та на час її смерті проживала окремо від неї.

Той факт, що особа не знала про наявність у спадкодавця спадкового майна, дає їй право, за наявності підстав, для звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані законом та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на обґрунтованість позову, з огляду на положення ч.1 ст.15, ст.ст.392, 1218, 1269 ЦК України, ч.2 ст.14 Конституції України, ч.2 ст.1 ЗК України, а також п.37 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2017 року, оскільки жодна із вказаних норм не є підставою для задоволення цього позову. Також слід відхилити й посилання на успадкування нею набутого матір'ю права власності на земельну частку (пай) та на непорушення будь-чиїх прав визнанням за нею права власності на пай, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Так, факт неприйняття нею спадщини позивач визнає у своєму позові і це підтверджується матеріалами справи, зокрема постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, довідкою нотаріуса про відсутність заяв про прийняття спадщини та встановленням факту окремого проживання позивача та її матері на день смерті останньої. Крім того, як вже зазначено, спадкодавець за життя не набула право власності на земельну ділянку (пай), оскільки державного акту на право власності на земельну ділянку не отримала. Питання ж про непорушення будь-чиїх прав визнанням за позивачем права власності на пай за таких обставин є зайвим, оскільки в першу чергу має бути встановлено наявність самого права. Також підлягають залишенню поза увагою й посилання на невідповідність оскаржуваного рішення Конвенційним положенням про "справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини", оскільки в даному випадку першочерговим є доведення самого права позивача на спадкування, чого не було доведено. Тобто, мова йде про вибір самої позивачки (неприйняття спадщини), який вона зробила свідомо та без будь-якого примусу.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська