Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 554/5304/16-ц

провадження № 61-26395 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі: ОСОБА_7,
Публічне акціонерне товариство «Полтаваагротранс»,
приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елла Леонідівна,
треті особи: ОСОБА_9,
Полтавська міська рада,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс», приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елли Леонідівни, треті особи: ОСОБА_9, Полтавська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації нерухомого майна, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року, постановлене колегією суддів у складі: Дряниці Ю. В., Гальонкіна С. А., Лобова О. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до Октябрського районного суду міста Полтави з позовом до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» (далі - ПАТ «Полтаваагротранс»), приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Гофман Елли Леонідівни (далі - приватний нотаріус Гофман Е. Л.), треті особи: ОСОБА_9, Полтавська міська рада, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Полтаваагротранс» 19 листопада 2014 року щодо придбання ОСОБА_7 кімнати АДРЕСА_1 (далі - гуртожиток із спірною кімнатою), який посвідчено приватним нотаріусом Гофман Е. Л.; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну кімнату, зобов'язання приватного нотаріуса Гофман Е. Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну кімнату.

2. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 03 квітня 1990 року із своїм сином ОСОБА_9 проживає та зареєстрована у спірній кімнаті.

3. Договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року порушує конституційне право позивача на житло, оскільки після придбання гуртожитку із спірною кімнатою Відкритим акціонерним товариством «Полтаваагротранс» (далі - ВАТ «Полтаваагротранс») у порядку приватизації на підставі договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року, укладеного між ВАТ «Полтаваагротранс» та Фондом комунального майна області (далі - договір купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року), цей гуртожиток із комунальної власності перейшов до приватної власності. З цих підстав до гуртожитку із спірною кімнатою підлягають застосуванню положення Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про права мешканців гуртожитків), оскільки гуртожиток перебував у віданні та власності Фонду комунального майна області. Законом про права мешканців гуртожитків накладено мораторій на будь-яке відчуження гуртожитків, а тому вказаний вище договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року суперечить вимогам діючого законодавства та з цих підстав є недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково:

- вирішено визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року;

- вирішено в іншій частині позовних вимог позивача відмовити;

- вирішено стягнути із ОСОБА_7 та ПАТ «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_6 сплачений нею судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 275,60 грн з кожного.

5. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року Фонд комунального майна області передав ВАТ «Полтаваагротранс» державне майно цілісного майнового комплексу Полтавського обласного орендного автотранспортного підприємства «Полтаваагпромтранс», зокрема гуртожиток АДРЕСА_1 (а.с. 162-167, т. 1).

6. Постановою Господарського суду Полтавської області від 10 січня 2006 року зобов'язано Регіональне відділення Фонду державного майна України у Полтавській області включити у перелік майна, що в процесі приватизації було передано у власність ВАТ «Полтаваагротранс», а саме: два гуртожитки, розташовані по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 яке на законних підставах було передане ВАТ «Полтаваагротранс» у процесі приватизації (а.с.170-171, т.1).

7. Згідно із договором купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року ОСОБА_7 купила у ПАТ «Полтаваагротранс» (правонаступник ВАТ «Полтаваагротранс») спірну кімнату (41/5000 частка у праві власності на будівлю гуртожитку зі спірною кімнатою). Спірна кімната належить ПАТ «Полтаваагротранс» на праві приватної власності відповідно до рішення Октябрського районного суду міста Полтава від 08 серпня 2014 року. Відповідне право власності ПАТ «Полтаваагротранс» зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 вересня 2014 року.

8. Суд встановив, що ОСОБА_6 не має власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстрована за місцем проживання у спірній кімнаті у зазначеному гуртожитку із спірною кімнатою та фактично проживає у ньому.

9. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини, Конституцією України закріплено право на житло.

10. Враховуючи зазначене, досліджені докази та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскільки гуртожиток із спірною квартирою передано ВАТ «Полтаваагротранс» в процесі приватизації, до правочинів з цим гуртожитком підлягають застосуванню положення Закону про права мешканців гуртожитків, пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» якого встановлює мораторій на здійснене ПАТ «Полтаваагротранс» відчуження гуртожитку із спірною квартирою.

11. Укладення договору купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року призвело до порушення прав та законних інтересів позивача щодо проживання у спірній кімнаті та користування нею. В матеріалах справи наявна вимога ОСОБА_7 до позивача щодо звільнення спірної кімнати на підставі договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року, у якому зазначено, що у спірній кімнаті зареєстровані мешканці (а.с. 100, т. 1).

12. Позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації про право власності на спірну кімнату та щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну кімнату, зобов'язання приватного нотаріуса Гофман Е. Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну кімнату, є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року, а тому визнання у судовому порядку оспорюваного договору недійсним має наслідком внесення відповідних нових записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та анулювання відповідних старих записів. Разом з тим, діючим законодавством зобов'язання щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно покладено на відповідні компетентні органи. Позивач до таких органів з відповідними вимогами не звертався та відмову у вчиненні зазанчених дій не отримував. Суд не може перебирати на себе повноваження інших органів, тому позов позивача підлягає частковому задоволенню.

13. Відшкодування судового збору передбачене статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

14. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено: скасовано рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

15. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що на час укладення купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року, гуртожиток зі спірною кімнатою перебував у приватній власності ПАТ «Полтаваагротранс», не був включений до його статутного капіталу, а отже, на нього не поширювався встановлений спеціальним Законом про житлові права мешканців гуртожитків мораторій на відчуження гуртожитків.

16. Позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні статей 57-59 ЦПК України 2004, того, що гуртожиток зі спірною кімнатою був включений до статутного капіталу ПАТ «Полтаваагротранс», що в свою чергу могло б бути підставою для застосування Закону про житлові права мешканців гуртожитків.

17. З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року недійсним. Відмові у задоволенні підлягають і решта позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну кімнату та щодо зобов`язання приватного нотаріуса Гофман Е. Л. внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18. У вересні 2017 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

19. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

20. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

21. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22. 17 травня 2017 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

23. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

24. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

25. Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. Наказом Фонду комунального майна Полтавської області від 24 березня 1994 року за № 109-П було затверджено План приватизації та Акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Полтавського обласного орендного автотранспортного підприємства «Полтаваагропромтранс». На підставі договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року ВАТ «Полтаваагропромтранс» набуло право на будівлі гуртожитку зі спірною кімнатою. Отже, гуртожиток зі спірною кімнатою будувався за державні кошти передавався ВАТ «Полтаваагропромтранс» в ході приватизаційної процедури, а тому на купівлю-продаж кімнат у цьому гуртожитку розповсюджується дія Закону про житлові права мешканців гуртожитків.

27. Октябрського районний суд міста Полтави у своєму рішенні від 08 лютого 2017 року дійшов правильних висновків по цій справі та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

28. Інші доводи відповідача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

29. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

30. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

31. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

33. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

34. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

35. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо застосування мораторію на відчуження гуртожитків

36. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).

37. Згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

38. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини на житло.

39. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

40. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

41. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

42. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

43. Стаття 213 ЦПК України 2004 визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 214 ЦПК України 2004 -питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.

44. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

45. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

46. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

47. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України).

48. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини перша та третя статті 215 ЦК України).

49. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

50. Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом (частини перша та друга статті 345 ЦК України).

51. Закон України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про приватизацію житлового фонду) згідно з його преамбулою визначає правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

52. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (стаття 1 Закону про приватизацію житлового фонду).

53. Відповідно до своєї преамбули Закон про права мешканців гуртожитків регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

54. Сфера дії Закон про права мешканців гуртожитків поширюється на громадян, які зокрема які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них (згідно із абзацом першим статті 1 Закону про права мешканців гуртожитків).

55. Дія Закону про права мешканців гуртожитків не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (частина четверта статті 1 Закону про права мешканців гуртожитків).

56. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду (частина друга статті 25 Закону про права мешканців гуртожитків).

57. Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності Законом про права мешканців гуртожитків, діють у частині, що не суперечить цьому Закону (пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону про права мешканців гуртожитків).

58. З метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше шести років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб (пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону про права мешканців гуртожитків).

59. Відповідно до пункту 3.3. договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року після передачі об'єкта приватизації покупець (ВАТ «Полтаваагротранс») цілісного майнового комплексу стає правонаступником його майнових прав і зобов'язань, і після сплати повної вартості об'єкта йому видається свідоцтво на право власності.

60. Згідно із пунктом 5.7. договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року покупець (ВАТ «Полтаваагротранс») зобов'язаний в місячний строк після одержання свідоцтва на право власності підготувати установчі документи та зареєструватися як суб'єкт підприємницької діяльності в держаних органах місцевої виконавчої влади. Пункт 5.8. цього договору передбачає, що ВАТ «Полтаваагротранс» при складанні чергового блансу зобов'язаний внести зміни стосовно дооцінки основних засобів н суму визначену в плані приватизації і акті оцінки вартості майна.

61. У постанові Господарського суду Полтавської області від 10 січня 2006 року також зазначено, що гуртожиток із спірною кімнатою отриманий ВАТ «Полтаваагротранс» в процесі приватизації.

62. Необхідно також звернути увагу, що рішення Октябрського районного суду міста Полтава від 08 серпня 2014 року було ухвалене, а договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року був укладений після набуття чинності Законом про права мешканців гуртожитків, зокрема його положень, які встановлюють зазначений мораторій на відчуження гуртожитку із спірною кімнатою.

63. В рамках розгляду цієї справи не розглядається питання повного дотримання ПАТ «Полтаваагротранс» умов договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року та наслідків невиконання зазначеним відповідачем умов цього договору. Сторони спору не ставлять під сумнів чинність цього договору. В той же час, зазначені умови договору купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року вказують на необхідність застосування Закону про права мешканців гуртожитків незалежно від належного виконання чи невиконання цих умов ПАТ «Полтаваагротранс».

64. Матеріали справи, зокрема договір купівлі-продажу державного майна від 29 червня 1994 року, дають підстави для висновку про отримання ПАТ «Полтаваагротранс» гуртожитку зі спірною кімнатою у процесі приватизації та необхідність застосування умов Закону про права мешканців гуртожитків до договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року. Договір купівлі-продажу від 19 листопада 2014 року не відповідає умовам Закону про права мешканців гуртожитків, що є порушенням вимог частини першої статті 203 ЦК України та є підставою, у відповідності до статті 215 ЦК України, для визнання його недійсним.

65. Система органів та суб'єкти, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав встановлена статтею 6 Закону України від 01 липня 2004 року 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин. Суди до цієї системи не включені.

66. Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, не дотримався вимог статей 212-214 ЦПК України 2004 - здійснив не повну оцінку доказів у справі, в зв'язку з чим були встановлені помилкові обставини справи, які призвели до порушення норм матеріального права, зокрема незастосування Закону про права мешканців гуртожитків. В зв'язку з цим судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

67. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).

68. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року.

(2.2) Щодо судових витрат

69. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

70. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

71. Позивач не заявляла вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

72. Відповідно до квитанції від 25 вересня 2017 року № 19Р2557 позивач сплатив судовий збір у сумі 1 984,32 грн за подання касаційної скарги. Позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

73. За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають задоволенню. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та зазначеного, позивач має право на відшкодування йому ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_7 в рівних частках по 992,16 грн судового збору за подання касаційної скарги, що в сумі становить1 984,32 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2017 року.

3. Залишити в силі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 08 лютого 2017 року.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 1 984,32 грн. - по 992,16 грн з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська