Єдиний унікальний номер 236/2445/16-ц Номер провадження 22-ц/775/19/2018
Єдиний унікальний номер 233/1078/17
Справа 22ц-775-19-2018
Категорія 37 Доповідач Новосядла В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 травня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Будулуци М.С., Груіцької Л.О.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року (суддя 1 інстанції Мартиненко В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнан-ня недійсним заповіту.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 липня 2000 року ОСОБА_5 (її бабуся) зробила заповіт, яким все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, з чого б воно не складалась і де б воно не знаходилось, заповіла їй.

Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної но-таріальної контори за реєстровим номером 1100.

З 2007 року позивачка із родиною та спадкодавець проживали у будинку АДРЕСА_1

У 2014 році ОСОБА_5 захворіла на онкологічне захворювання через що неодноразово проходила курси хіміо-променевого лікування.

Незадовго до смерті бабусю забрала до себе тітка позивачки (дочка ОСОБА_5.) - ОСОБА_3, яка мешкає у АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, після чого позивачка дізналась про те, що 22 грудня 2015 року нею був зроблений заповіт на користь відповідач-ки.

Позивачка вважає, що заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки він су-перечить волі спадкодавця, яка тривалий час проживала з позивачкою і її родиною.

Позивачка зазначає, що в момент складання заповіту ОСОБА_5 не усвідомлю-вала значення своїх дій і не могла керувати ними через свій психічний стан.

На підставі частини 1 статті 255 ЦК України просила визнати недійсним заповіт.

Відповідачка позов не визнала і в своїх письмових запереченнях стверджувала, що дійсно в 2007 року позивачка із своїми батьками вселилась у будинок спадкодавця, однак вони не вели спільне господарство і не були членами однієї сім'ї. З вересня 2014 року її мати ОСОБА_5 була виселена позивачкою із житлового будинку у літню кух-ню і її не пускали до будинку, в якому знаходилось все її майно. З вересня 2014 року ОСОБА_5 захворіла на онкологічне захворювання, проходила курси лікування у лікарні, однак позивачка і її родина не піклувались нею, не навідували її у лікарні і не надавали матеріаль-ної допомоги. У грудні 2015 року позивачка побила ОСОБА_5 і вигнала її із літньої кухні. Після чого спадкодавець 22 грудня 2015 року склала новий заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй. Відповідачка стверджує, що ОСОБА_5 мала грамотну мову, хоро-шу пам'ять, цікавилась подіями навколо, спілкувалась із подругами та знайомими. За життя ОСОБА_5 не зверталась за допомогою до психіатра і не знаходилась на обліку у психіат-ричній лікарні. В останній період свого життя ОСОБА_5 не спілкувалась із позивачкою, оскільки проживала у іншому місті. Витрати на поховання спадкодавця понесла відповідач-ка. Відповідачка ОСОБА_1 просила у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсним заповіту, а саме: судом було визнано недійсним заповіт, посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської дер-жавної нотаріальної контори 22 грудня 2015 року за реєстром №4157 від імені ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, та вирішено питання щодо сплати судового збору.

Не погодившись із рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 принесла апеля-ційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рі-шення, яким відмовити у задоволенні позову з таких підстав:

- висновок судово-психіатричної експертизи, покладеної в основу рішення суду, є неправильнім, таким що протирічить іншим матеріалам справи, оскільки в основу рішення були покладенні пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9. які є роди-чами позивачки і заінтересовані у вирішені справи на її користь. Не були прийняті до уваги пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, державного нотаріуса ОСОБА_13, яка посвідчувала заповіт та лікаря спадкодавця, яка ніколи не направляла її на лікування до психіатра чи невропатолога,

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що допитана у судовому за-сіданні експерт Божко А.Н. пояснила, що стан здоров'я ОСОБА_5 вона встановлювала з урахуванням медичної літератури щодо стану здоров'я онкологічних хворих, при цьому екс-перт погодилась з тим, що в медичних документах ОСОБА_5 відсутні посилання на її психічні розлади.

Представник позивачки і третя особа заперечували проти доводів апеляційної скарги і просили ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції відповідачка і її представник не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачки і третю особу, дослідив-ши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу не-обхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення з огляду на наступне.

Під час розгляду справи встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 (а.с. 18).

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке склада-ється з 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_3

За життя спадкодавцем ОСОБА_5 було складено 2 запові-ти.

Перший заповіт був посвідчений 22 липня 2000 року за реєстром №1100 держав-ним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, відповідно до якого спа-дкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_2 (позивачці по справі).

22 грудня 2015 року спадкодавець зробила другий заповіт, посвідчений держав-ним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4157, відповідно до якого спадкодавець заповіла все своє майно ОСОБА_1 (відповідачці по справі).

За повідомленням державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної кон-тори, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, на спадкове майно заведена спадкова справа №274/2016.

З заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_15 та ОСОБА_4.

У вересні 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з по-зовом про визнання недійсним заповіту, посвідченого у грудні 2015 року, яким ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_3 (відповідачці по справі).

В обґрунтування позовних вимог про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_2 посилалась на те, що ОСОБА_5 (спадкодавець) в 2014 році захворіла на онкологічну хво-робу та, починаючи з липня місяця 2014 року, проходила курс лікування в онкологічному диспансері м. Краматорська. На думку позивачки, через розлад здоров'я спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій під час посвідчення заповіту 22 грудня 2015 року та не мо-гла керувати ними.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізи-чної особи на випадок своєї смерті.

За частиною 1 статті 1248 ЦК України (Посвідчення заповіту нотаріусом) нотарі-ус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноп-рийнятих технічних засобів.

Заповіт, який оспорюється, був посвідчений в приміщенні Краснолиманської державної нотаріальної контори, а не вдома і не в лікарні.

За змістом заповіту ОСОБА_5 була попередньо ознайомлена з правовими наслідками вчинення правочину та значенням своїх дій, перебуваючи при здоро-вому розумі та чесній пам'яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, не страждаючи на захворювання, що перешкоджають усвідомлювати суті цього правочину і не обмежена у встановленому законом порядку у праві укладати правочи-ни.

Крім того, у тексті заповіту зазначено, що ОСОБА_5 скасовує заповіт, який був посвідчений від її імені Краснолиманською державною нотарілаьною кон-торою 22 липня 2000 року за реєстровим номером 1100.

Тобто заповіт був скасований не автоматично, у відповідності із частиною 2 статті 1254 ЦК України, згідно із якою заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт, а відповідно до волі спадкодавця, про що було зазначено у тексті заповіту.

На заповіті ОСОБА_5 власноручно було написано «Запо-віт мною прочитано вголос і власноручно підписано».

При цьому заповідач написала повністю своє прізвище, ім'я та по батькові і пос-тавила скорочений підпис (т. 1 а.с. 79).

Оскільки заповіт є односторонньою угодою, то оскаржити його після смерті спад-кодавця можуть лише спадкоємці померлого, інші заінтересовані особи.

Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, позивачка посилалась на те, що він суперечить волі спадкодавця, яка тривалий час проживала з позивачкою і її родиною, в момент складання заповіту позивачка не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними через свій психічний стан.

На підставі частини 1 статті 255 ЦК України просила визнати недійсним заповіт, згідно із якою правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усві-домлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

При вирішенні справ про оспорювання заповітів судам слід враховувати роз'яс-нення викладені в абзаці другому пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, а саме, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК).

Таким чином, для визначення наявності такого стану на момент укладення право-чину, відповідно до статті 145 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи су-дом першої інстанції, суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за кло-потанням хоча б однієї зі сторін.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину і саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного харак-теру в розумінні статті 58 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і проце-сів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досу-дового розслідування чи суду.

За статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумп-ція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ухвалою суду від 22 грудня 2016 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо психічного стану заповідача під час складання заповіту 22 грудня 2015 року і чи змінився її психічний стан у зв'язку із онкологічним захворюванням і отри-манням курсу хіміотерапії (т. 1 а.с. 154-155).

Згідно із висновком посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №4 від 24 квітня 2017 року ОСОБА_5 не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними під час складання заповіту (т. 1 а.с. 172-179).

Допитаний у судовому засіданні першої інстанції експерт Божко А.Н. пояснила, що в основу висновку експертів були покладені, у першу чергу, свідчення свідків, пояснення сторін, наукові обґрунтування та методики, теоретичні викладки, згідно із якими онкохворі мають психічні розлади.

Суд першої інстанції прийняв ці пояснення експерта Божко А.Н. як доказ і поси-лається на них у рішенні.

Ухвалою суду першої інстанції від 17 липня 2017 року було відмовлено у задово-ленні клопотання про призначення по справі повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи (т. 1 а.с. 222-223).

Ухвалою апеляційної інстанції від 13 грудня 2017 року було призначено посмерт-ну комісійну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої були постановлені ті ж пи-тання, із урахуванням того, що після посвідчення заповіту і до моменту смерті ОСОБА_5 минуло більше п'яти місяців (т. 2 а.с. 69-70).

За клопотанням експерта апеляційним судом було додатково надано лікарське свідоцтво про смерть щодо причини смерті заповідача від раку молочної залози і довідка ко-мунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна психіатрична лікарня м. Слов'янськ» №161 від 8 лютого 2018 року про те, що за місцем реєстрації ОСОБА_5 пси-хіатрична допомога їй не надавалась і відомості про надання психіатричної допомоги в ін-ших психіатричних установах відсутні (т. 2 а.с. 79, 88).

Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №6 від 29 березня 2018 ро-ку комісія дійшла висновку про те, що у зв'язку із відсутністю в медичній документації будь-яких відомостей про стан ОСОБА_5 на момент складання та підписання заповіту 22 грудня 2015 року, та через суперечливість свідчень свідків про її психічний стан на той період часу, вирішити експертні питання неможливо.

Висновок експертизи в такій категорії справ є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (пока-зання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення то-го, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолю-тна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (Правова позиція Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі №6-131цс14).

Оцінюючи висновки двох експертиз (проведеної судом першої інстанції і апеля-ційним судом), суд апеляційної інстанції оцінює ці висновки, як два докази по справі і дає їм оцінку в сукупності з іншими доказами.

В основу першої експертизи були покладені суперечливі свідчення свідків, пояс-нення сторін, медичні документи, наукові обґрунтування методики, теоретичні викладки.

При проведенні посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, призна-ченої ухвалою апеляційної інстанції від 13 грудня 2017 року, експертами не були взяті до уваги свідчення свідків про психічний стан заповідача на час складання заповіту через їх су-перечливість.

У зв'язку із відсутністю в медичній документації будь-яких відомостей про психі-чний стан ОСОБА_5 на момент складання та підписання заповіту 22 гру-дня 2015 року, експерти у висновку судово-психіатричної експертизи №6 від 29 березня 2018 року зазначили про неможливість вирішити експертні питання.

Тобто, при проведенні посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, призначеної апеляційною інстанцією, експертами були виключені суб'єктивні фактори оцін-ки психічного стану спадкодавця (показання свідків) і було взято за основу лише медичні документи, в яких відсутні будь-які відомості про психічний стан ОСОБА_5 Сергії-вни на момент складання та підписання заповіту 22 грудня 2015 року.

Оскільки висновок експертизи є лише одним із доказів у справі, йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Оскільки пояснення свідків з боку позивачки і пояснення свідків з боку відповіда-чки протирічать одні одному, апеляційний суд вважає неможливим віддати перевагу одним поясненням свідків перед іншими.

При цьому, суд апеляційної інстанції також виходить із того, що пояснення свід-ків про психічний стан спадкодавця на момент складання заповіту не є належними і допус-тимими доказами у розумінні статей 58 і 59 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час розгля-ду справи судом першої інстанції.

Аналогічна норма закріплена і в частині 2 статті 78 ЦПК в редакції від 15 грудня 2017 року, згідно із якою обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Висновок про психічний стан ОСОБА_5 на момент вчинення правочину може бути підтверджений лише доказами медичного характеру, а не поясненнями свідків і науко-вою літературою.

Апеляційна інстанція виходить із презумпції психічного здоров'я ОСОБА_16, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має пси-хічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в поряд-ку, передбачених Законом України «Про психіатричну допомогу» та іншими законами Укра-їни.

Оскільки під час розгляду справи не було встановлено належними і відповідними доказами того, що під час вчинення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність позивачкою належними і відповідними доказами обставин на які вона поси-лалась в обґрунтування своїх позовних вимог.

Вказане свідчить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасу-вання судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Виходячи із встановлених судом апеляційної інстанції фактів (обставин), наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги відповідачкою було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривні, які підлягають стягненню з позивачки на її користь, оскільки апеляційна скарга відповідачки була задоволена.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, відмови-ти.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судо-вого рішення.

Повний тест судового рішення буде виготовлено до 7 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: