Провадження № 22-ц/4808/346/18
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спільного українсько-македонського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року, постановлену суддею Польською М.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до Спільного українсько-македонського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання умов договорів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, 26 жовтня 2018 року, подала заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за її позовом до Спільного українсько-македонського підприємства ТОВ «Авалон» (далі - СУМП ТОВ «Авалон») про стягнення матеріальної та моральної шкоди за невиконання умов договорів на дольову участь у будівництві у розмірі 1 671 900 гривень, з яких: 1 116 900 гривень майнової шкоди, 500 000 гривень моральної шкоди, 55 000 гривень штрафних санкцій. За поданими письмовими доказами підтверджується факт відсутності передачі квартири відповідачем та існування спору. Вважає, що забезпечення позову є необхідним у зв'язку із реальною загрозою невиконання рішення суду. Відповідач внесений до Єдиного реєстру боржників і щодо нього відкрито два виконавчих провадження про стягнення коштів, існує факт подвійного продажу квартир (укладення декількох договорів на одні і ті самі площі), відповідач не реагує на її звернення, ухиляється від спілкування і отримання кореспонденції. Усе це дає підстави стверджувати, що за умови ухвалення рішення суду, відповідач його не виконає, тобто не передасть квартиру та не поверне кошти. А тому на підставі ст.149-153 ЦПК України, просила накласти арешт на грошові кошти відповідача, що знаходяться на банківських рахунках, та на все рухоме і нерухоме майно. Заявник вважає, що забезпечення позову є складовою гарантії її права на звернення до суду та невід'ємною частиною виконання судових рішень.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу - Спільному українсько-македонському підприємству товариству з обмеженою відповідальністю «Авалон», в межах суми позову - 1 671 900 гривень.

На дану ухвалу представник СУМП ТОВ «Авалон» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права, тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 вже зверталась із заявою про забезпечення цього ж позову шляхом накладення арешту на рахунки СУМП ТОВ «Авалон», яку було задоволено, однак апеляційним судом таке забезпечення позову скасовано і у задоволенні заяви відмовлено, а ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Судом в ухвалі не зазначено жодних фактів чи обґрунтувань, з приводу того, що невжиття таких заходів забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання рішення суду у справі.

Суд не враховував, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. СУМП ТОВ «Авалон» є діючим підприємством, основним видом діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель; не є банкрутом чи особою, що ліквідується, володіє майном, та має різноманітні грошові та негрошові зобов'язання. В ухвалі зазначено, що арешт накладено на все рухоме та нерухоме майно в межах суми позову, що фактично означає, що відповідач не зможе вільно розпорядитись будь-яким своїм майном, незалежно від загальної вартості майна, що має у розпорядженні.

На думку представника апелянта, судом взагалі не проаналізовано обґрунтованості позову, пропуску строку позовної давності та поданих ОСОБА_3 доказів. При цьому розмір матеріальної та моральної шкоди є завищеним, не відповідає умовам договорів та вимогам законодавства. Позов є безпідставним, а тому не підлягає забезпеченню.

Позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши, представника апелянта, який вимоги апеляційної скарги підтримав, представника позивача, який заперечив проти задоволення скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір, про що свідчить факт звернення до суду за захистом свого порушеного права, зважаючи на обставини справи та вимоги заяви, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення в разі задоволення позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 в частині накладення арешту на кошти відповідача з метою забезпечення позову, суд виходив з того, заява не містить будь-яких обґрунтувань необхідності забезпечення позову у такий спосіб, а також це може зашкодити господарській діяльності товариства.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.ч.1, 3 статті 150 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

З матеріалів справи вбачається, що 2 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до СУМП ТОВ «Авалон», в якому просила стягнути з відповідача 1 116 900 гривень майнової шкоди, 55 000 гривень штрафних санкцій за невиконання умов договорів та 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди (а.с.4-7).

Позов обґрунтовано тим, що 03 січня 2006 року чоловік позивача - ОСОБА_4.(пайовик) уклав два договори «Про дольову участь в будівництві» з СУМП ТОВ «Авалон»(виконавець), згідно яких останній прийняв пайовика у дольове будівництво на дві двохкімнатні квартири загальною площею 61,2 кв.м на 4-му та 5-му поверхах 9-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення АДРЕСА_1. Пайовик зобов'язався інвестувати кошти в сумі 244 800 гривень за кожним договором. Виконавець зобов'язався, по закінченню будівництва і здачі його в експлуатацію, передати пайовику у власність вищевказані квартири протягом 10 днів, надати останньому усі необхідні документи на цю квартиру. Згідно довідок директора СП ТзОВ «Авалон» (пайовик) ОСОБА_4 здійснив оплату кожної із квартир. Позивач зазначала, що її чоловік спільно нажите ними майно - грошові кошти в сумі 489 600 гривень вклав як дольову участь в будівництво двох квартир. 12.04.2014 року її чоловік (пайовик) помер. Вона є єдиним спадкоємцем. Приватним нотаріусом вчинялись дії, спрямовані встановлення спадкового майна, зокрема, на адресу відповідача направлено запит щодо завершення будівництва та здачу в експлуатацію вищевказаного житлового будинку, однак цей запит залишено без відповіді. Також адвокатський запит на адресу СУМП ТОВ «Авалон», в якому вказано про те, що вона (ОСОБА_3.) є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4, і у зв'язку з цим слід надати інформацію щодо завершення будівництва, поштову адресу та про спірні квартири, залишено без відповіді. Усі її письмові звернення, клопотання та запити відповідачем залишались без відповіді і повністю ігнорувались. Тільки від управління державної архітектурно-будівельної інспекції позивач дізналась, що 30 січня 2014 року зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта(вищевказаного житлового будинку) до експлуатації з місцем знаходження вул.Тролейбусна та датою завершення будівництва грудень 2013 року. Вищевказані дві квартири на 01.04.2017 року оцінено на суму 558 450 гривень кожну, а разом 1 116 900 гривень. Зазначала, що на даний час завершується оформлення права власності на житло у вищевказаному будинку, однак серед осіб які отримали жило ОСОБА_4 або спадкоємців немає. Нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що право власності за ОСОБА_4 у вищевказаному житловому будинку не зареєстровано. Пунктами 4.2. договорів на дольову участь у будівництві передбачено, що за несвоєчасну передачу квартири у власність виконавець сплачує штраф в розмірі 500 гривень за кожен місяць прострочення. З часу завершення будівництва пройшло повних 55 місяців. Моральну шкоду позивач обґрунтовувала тим, що переживає за долю вкладених коштів, з вини відповідача житлове питання сім'ї не вирішене, всі події відбуваються на фоні інфляції, знецінення коштів, що підсилює її переживання за долю заощаджень її сім'ї; вона є вдовою та інвалідом другої групи.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 6 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

20 серпня 2018 року позивач ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що знаходяться на банківських рахунках, яку ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 серпня 2018 року було задоволено. Постановою Івано-Франківського міського суду від 09.10.2018 року вказану ухвалу скасовано (а.с.109-111). У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на вказану постанову апеляційного суду відмовлено (а.с.112-113).

Встановлено, що відповідач внесений до Єдиного реєстру боржників і щодо нього відкрито два виконавчих провадження про стягнення коштів. Даної обставини відповідач не спростував.

Доводи представника відповідача у додаткових поясненнях про те, що на даний момент відсутні будь-які інші виконавчі провадження або арешти рахунків чи майна ТОВ «Авалон» не підтверджене документально (витягами з реєстрів, Єдиного реєстру виконавчих проваджень тощо), тому колегія суддів не приймає його до уваги. Посилання представника відповідача на те, що СУМП ТОВ «Авалон» є спроможним, маючи активи у розмірі 28,7 мільйонів гривень, у випадку задоволення позову виконати зобов'язанням перед позивачем, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на підтвердження таких обставин не надано відповідних доказів, окрім фінансового звіту, не підписаного ні керівником, ні головним бухгалтером та без печатки.

У засіданні апеляційного суду з метою з'ясування даних про особу відповідача, а також відповідності виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач по справі, можливості впливу способу забезпечення позову у перешкоджанні господарській діяльності товариства, представнику апелянта роз'яснено право подати перелік рухомого та нерухомого майна за рахунок якого б виключалась можливість впливу на господарську діяльність при накладенні арешту.

З приводу даного роз'яснення представник пояснив, що товариство здійснює діяльність у орендованому офісі, проводить будівництво двох будинків, які не зареєстровані, іншого майна немає і додаткової інформації про майновий стан подавати не буде.

Тому, суд вірно з'ясував обсяг позовних вимог, про що свідчить часткове задоволення заяви про забезпечення позову, наклавши арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми позовних вимог, що є достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі

Встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, врахувавши ціну позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову та часткового задоволення заяви ОСОБА_3

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 вже зверталась із заявою про забезпечення цього ж позову шляхом накладення арешту на рахунки СУМП ТОВ «Авалон», яку було задоволено, однак апеляційним судом таке забезпечення позову скасовано і у задоволенні заяви відмовлено, а ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження, позовні вимоги є недостатньо обґрунтовані та пред'явлені з пропуском строку позовної давності не можуть бути законною підставою для відмови у забезпеченні запропонованого виду забезпечення позову, оскільки ці обставини підлягають встановленню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті заявлених вимог.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, з'ясував та правильно оцінив можливі наслідки для позивача та прийшов до правильного висновку, що невжиття обраного заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-македонського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Авалон» залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта