Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 1005/1902/12-ц

провадження № 61-30829св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. А., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 31 серпня

2017 року, у складі колегії суддів: Журби С. О., Коцюрби О. П.

Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 405 920,19 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від

27 вересня 2007 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -

ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі

40 000 доларів США строком до 26 вересня 2022 року. Відповідно до умов кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 222,22 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним того ж дня між банком, як кредитором, ОСОБА_2, як поручителем, та ОСОБА_1, як боржником.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до останнього перейшли права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами ТОВ «Укрпромбанк».

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка в добровільному порядку сплачена не була.

Посилаючись на право достроково вимагати від позичальника та поручителя повернення кредиту, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму виниклої заборгованості.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у від 06 квітня 2012 року складі судді Мельника О. О. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 405 920,19 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки позичальник виконував обов'язки, покладені кредитним договором, неналежним чином, кредитор має право на стягнення коштів у судовому порядку як з позичальника, так і з поручителя, який несе солідарну з позичальником відповідальність.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_2 про стягнення з останнього в солідарному порядку разом з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пред'явивши у лютому 2012 року позов до поручителя ОСОБА_2, кредитор пропустив установлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителів, відлік якого розпочався з моменту використання банком свого права дострокової вимоги до позичальника про повернення усієї суми кредиту - 22 квітня 2011 року.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний помилкового вважав, що договір поруки припинив свою дію, оскільки договором поруки встановлено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 27 вересня 2007 року строком по 26 вересня 2022 року, що вказує на існування права кредитора пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2, як поручителя за кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 27 вересня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США на умовах, визначених договором, строком до 26 вересня 2022 року.

Виконання зобов'язань позичальника забезпечено договором поруки укладеним 27 вересня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», банком, як кредитором, ОСОБА_2, як поручителем, та ОСОБА_1, як боржником, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань щодо повернення кредитних коштів.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до останнього перейшли права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами ТОВ «Укрпромбанк».

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

Апеляційний суд проаналізував наявний в матеріалах справи датований

15 квітня 2011 року лист-попередження ПАТ «Дельта Банк», адресований позичальнику ОСОБА_1 та прийшов до висновку, що кредитор скористався правом дострокової вимоги повернення кредиту та здійснених за кредитом нарахувань в повному обсязі, встановив новий строк виконання зобов'язання за кредитом - 30 календарних днів від дати отримання даної вимоги. Проте позов до суду направив лише 22 лютого 2012 року.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору визначено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менш як 222,22 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення (пункти 2.4., 2.6 кредитного договору).

22 квітня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» на адресу ОСОБА_1 направив лист-попередження, у якому повідомив, що станом на 15 квітня 2011 року прострочена сума заборгованості становить 15 395,22 доларів США, що складається з: 6 654,38 доларів США сума простроченого кредиту;

8 740,84 доларів США сума прострочених відсотків за користування кредитом. Попереджено про необхідність сплати поточної заборгованості і протягом 30 календарних днів від дати отримання даної вимоги (а. с. 22).

Отже зміст наведеного листа, який апеляційний суд узяв до уваги, не свідчить про те, що направлення даного листа кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Матеріали справи свідчать про те, що досудовою вимогою від 13 січня

2012 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило поручителя ОСОБА_2 про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 27 вересня 2007 року в розмірі 50 819,60 доларів США, яка утворилась станом

на 13 січня 2012 року, протягом 30 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги банком буде розпочато стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 23).

Встановивши, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, існує заборгованість, яка в добровільному порядку сплачена не була, дослідивши умови кредитного договору, договору поруки,листа-попередження та досудової вимоги банку про необхідність сплати існуючої заборгованості (а. с.22-23), суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що існуюча заборгованість підлягає стягненню в судому порядку з позичальника та поручителя, який зобов'язаний нести солідарний обов'язок у разі невиконання першим зобов'язань за договором кредиту, в порядку та на умовах, встановлених таким договором.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 411, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 серпня

2017 року скасувати, заочне рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області у від 06 квітня 2012 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська