Справа № 344/5315/17
Провадження № 22-з/4808/18/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О.А.
Суддя-доповідач Максюта
У Х В А Л А

03 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представників заявника Бітківської Д.Є. та Маланюк О.В., представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про роз'яснення постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано Апеляційний суд Івано-Франківської області та утворено Івано-Франківський апеляційний суд, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана заява передана до Івано-Франківського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено суддю-доповідача: Максюту І.О.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2018 року змінено. Доповнено резолютивну частину рішення суду реченням: «Попередити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого АДРЕСА_1, про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього ОСОБА_7. Покласти на орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків стосовно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.» В решті рішення залишено без змін (а.с.154-158)

16 листопада 2018 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулась до апеляційного суду із заявою про роз'яснення зазначеної постанови в частині здійснення контролю за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків стосовно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв'язку з тим, що законодавчо не врегульовано повноваження органу опіки та піклування щодо здійснення безпосереднього контролю за виконанням батьківських обов'язків одного з батьків у даній категорії справ.

У судовому засіданні представники Органу опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради - Бітківська Д.Є. та Маланюк О.В. підтримала вимоги заяви. Представник позивача ОСОБА_4 просила відмовити у роз»ясненні рішення.

Вислухавши пояснення представників Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, представника позивача, суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, суд приходить до висновку про відмову у роз'ясненні постанови з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-2 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Згідно із п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК України (в редакції 2004 року) роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається зі змісту заяви, представник Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради посилається на положення ст.56 ЦК України, ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч.6 ст.56 ЦПК України, ч.4 ст.19, ст.165 Сімейного кодексу України, Постанову КМУ від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» просить роз'яснити яким чином і на підставі яких законодавчих актів здійснювати контроль за виконанням батьківських обов'язків одного з батьків у даній категорії справ.

Із змісту заяви вбачається, що заявник порушив питання роз»яснення постанови суду, що стосується повноважень органу опіки та піклування при здійсненні контролю за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов»язків стосовно дитини ОСОБА_7, оскільки законодавчо такі повноваження органу опіки та піклування не врегульовано. Разом з тим, заява не містить посилань на те, які саме труднощі в розумінні резолютивної частини постанови суду мають місце. Також заявник фактично просить внести нові дані до ухваленого судового рішення, що не є підставою для його роз'яснення.

Що стосується визначення повноважень органу опіки та піклування при здійсненні контролю за виконанням батьківських обов»язків одним із батьків, то такі не віднесені до компетенції суду.

Крім того, у поясненнях представника органу опіки і піклування в суді апеляційної інстанції висловлена фактично незгода із доповненням судового рішення в частині покладення на цей орган функції контролю за виконанням відповідачем батьківських обов'язків, що може бути реалізовано заявником не в форматі ініціювання зави про роз'яснення рішення, а шляхом касаційного оскарження прийнятого рішення в даній частині у відповідності до вимог ст. ст. 389, 390 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд зауважує, що в частині визначення програми і методів соціальної роботи зі сторонами по даній справі щодо здійснення контролю за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_6 органу опіки і піклування слід керуватись тими нормативними актами, що регулюють діяльність і повноваження цього органу у сфері соціальної роботи з сім'ями, дітьми, зокрема Сімейним та Цивільним кодексами України, Законом України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» 24.01.1995р. N 20/95-ВР; Законом України «Про охорону дитинства» 26.04.2001р. № 2402-III; Законом України «Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю» від 21.06.2001р. № 2558-III; Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21.05.1997р.№ 280/97-ВР; Постановою Кабінету Міністрів України "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» від 24.09.2008р. № 866; Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виявлення сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах, надання їм соціальних послуг та здійснення соціального супроводу таких сімей (осіб)» № 896 від 21.11.2013р.; Наказом Мінсоцполітики «Про затвердження Державного стандарту соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають у складних життєвих обставинах» № 318 від 31.03.2016р., а також локальними актами органу місцевого самоврядування щодо регламентування діяльності органу опіки і піклування, служби у справах дітей в даній частині.

Водночас, окрім вимог національного законодавства, при здійсненні контролю органу опіки і піклування слід орієнтуватись і на усталену практику Європейського Суду з прав людини.

Як приклад, у змісті рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (п.34) зосереджено увагу на положеннях "Прикінцевих висновків" Комітету ООН з прав дитини від 9 жовтня 2002 року стосовно Другої періодичної доповіді України, де Комітет висловив серйозне занепокоєння з приводу високого зростання кількості дітей, залишених без батьківського піклування; у додатку до Рекомендації Rec(2005)5 (п.35) Комітету міністрів Ради Європи від 16 березня 2005 року закріплено принцип діяльності органів влади: наскільки це можливо, мають вживатися профілактичні заходи з підтримки дітей і сімей з урахуванням їхніх особливих потреб з урахуванням того, що сім»я є природним середовищем для розвитку і забезпечення добробуту дитини, і головну відповідальність за виховання та розвиток дитини покладено на батьків; згідно із Рекомендацією Rec(2006)19 "Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками" від 13 грудня 2006 року: виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов'язків.

У тексті рішення по справі «Мамчур проти України» наведено положення ст. 3, 5, 9 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, в тому числі щодо зобов'язання державних органів країн-учасниць у якнайкращих інтересах дитини забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У вказаному рішенні в п. 79-80 ЄСПЛ наголосив: «Обов'язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи.

Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8Конвенції (див., серед іншого, рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), від 7 серпня 1996 року, п. 78, Reportsof Judgments and Decisions 1996-III, та у справі Хокканен, згадане вище, п. 58).

Вирішальним є питання щодо того, чи було вжито національними органами влади для сприяння спілкуванню усіх необхідних заходів, що звичайно можуть вимагатись за конкретних обставин кожної справи (див. рішення у справі Хокканен, зазначено вище, п. 58, та у справі Ігнакколо-Зеніде, зазначене вище, п. 96). У цьому контексті відповідність дій або заходів має бути оцінено за швидкістю їх виконання, оскільки плин часу може мати непоправні наслідки для відносин дитини з тим із батьків, хто не проживає з нею (див. рішення у справі Ігнакколо-Зеніде, згадане вище, п. 102)».

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про роз'яснення постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у роз'ясненні постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 04 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач Максюта І.О.

Судді: Василишин Л.В.

Матківський Р.Й.