Єдиний унікальний номер 219/4727/18 Номер провадження 22-ц/804/325/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Конопленко О.С. у місті Бахмуті Донецької області, (повний текст судового рішення складений 27 серпня 2018 року) в справі номер 219/4727/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним правочином,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним правочином, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 січня 2009 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., згідно якого позивач продала, а відповідач купив жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Продаж будинку за договором здійснено за 36723,00 грн., які отримані продавцем ще до підписання та посвідчення договору.

Проте, насправді грошові кошти за спірний будинок відповідач ОСОБА_2 позивачці не передавав. Вона не вимагала від відповідача, який є її сином, сплати грошових коштів за проданий нею будинок та фактично передала цей будинок відповідачу безоплатно, а відповідач фактично безоплатно прийняв його у свою власність.

Спірний договір купівлі-продажу жилого будинку укладений сторонами з метою економії витрат на нотаріальні послуги, фактично приховавши договір дарування.

Ознаками договору купівлі-продажу є те, що на підставі цього договору продавець передає майно покупцеві, а покупець має за це майно сплатити грошову суму після прийняття майна, що є предметом договору, або документів на нього. При цьому обов'язок здійснити попередню оплату (оплату до моменту передання майна) за договором купівлі-продажу може бути встановлений самим договором. Водночас закон не передбачає, що здійснення попередньої оплати за договором може відбутися до укладання цього договору, оскільки саме відповідний договір і може бути єдиною підставою для здійснення за ним попередньої оплати. Тобто в будь-якому випадку укладення договору передує вчиненню дій, направлених на його виконання (в тому числі можливій попередній оплаті). Умови щодо поширення даного договору на правовідносини, що виникли до його укладення, цей договір не містить.

Спірний договір не містить всіх ознак, притаманних договору купівлі-продажу, проте має

ознаки договору дарування, оскільки позивач передав, а відповідач прийняв у власність будинок безоплатно. Зміст спірного договору вказує на те, що відповідач лише приймає у власність переданий будинок, але на нього цим договором не покладається жодного обов'язку, що свідчить про односторонній характер цього договору, який притаманний договору дарування, на відміну від договору купівлі-продажу, за яким обов'язки покладаються на обидві сторони. Вказане додатково свідчить про те, що сторонами під виглядом купівлі-продажу фактично прихований договір дарування. Зазначене додатково підтверджується також і тим, що відповідач фактично проживав та був зареєстрований у будинку, що є предметом спірного договору, ще до моменту його укладення, що вбачається з преамбули самого договору.

Вважає, що спірний договір є удаваним правочином, оскільки вчинений для приховання реально укладеного договору дарування, у зв'язку з чим з метою забезпечення реалізації прав позивача саме як дарувальника в судовому порядку має бути визнано, що насправді між сторонами укладено договір дарування.

Просила встановити, що договір купівлі-продажу жилого будинку від 28 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстрований в реєстрі за №258, за яким ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) продала, а ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) купив жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, є удаваним правочином, та визнати, що даний договір є договором дарування жилого будинку, за яким ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) передала безоплатно, а ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) прийняв в якості дарунку жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним правочином - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши договір купівлі-продажу удаваним правочином та вказавши, що цей правочин є договором дарування.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, безпідставно зазначив, що представником позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Такий висновок не відповідає обставинам справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що грошові кошти за договором купівлі-продажу відповідачем не сплачені. Вона фактично передала спірний будинок безоплатно. Тому вважає, що між сторонами укладений договір дарування, а не договір купівлі-продажу.

Відповідач надав суду заяву, з якої вбачається, що він не заперечує проти позовних вимог, тому суд не мав права покладати на позивача додатковий обов'язок доказування обставин, що визнаються відповідачем. Разом з тим, ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову судом не приймалась.

Вважає, такі дії суду суперечать вимогам законодавства та є безпідставними.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення суду та задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду позов визнав, апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити позовні вимоги.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про дату, час та

місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 84, 89).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 28 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів від 28 січня 2009 року приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу Баранов М.С. зареєстрував в реєстрі договір купівлі-продажу, укладений 28 січня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стосовно предмету правочину: будинку за адресою: АДРЕСА_1, опис майна: жилий будинок зі всіма спорудами і забудовами загальною площею 37,84 кв.м, житловою площею 16,72 кв.м (а.с. 9-10).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 9 лютого 2009 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 січня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С. (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено, що обидві сторони правочину діяли свідомо для досягнення особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором купівлі-продажу житлового будинку.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та закону.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді

вчинили.

Отже, в такому випадку завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховання реального правочину.

Удаваний правочин завжди є нікчемним і сам по собі жодних юридичних наслідків не породжує. Укладаючи удаваний правочин, сторони приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі.

Реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

З огляду на викладене закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та пояснив, що договір купівлі-продажу укладений сторонами з метою уникнути зайвих витрат, зокрема оплати певного мита до бюджету та нотаріальних послуг. Під час вчинення правочину у позивача був намір укласти саме договір дарування, за яким предмет правочину - квартиру має бути передано відповідачу безоплатно.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив пояснення представника відповідача та пояснив, що позивачка є його матір'ю, квартиру він отримав від неї безоплатно, тобто, під договором купівлі-продажу вони мали на увазі договір дарування. Ніяких грошей він за договором не сплачував.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги пояснення позивачки та її представника, не вжив заходів для виклику відповідача до суду для дачі пояснень для з'ясування всіх обставин справи, чим порушив вимоги матеріального та процесуального права.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 серпня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору удаваним правочином задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 28 січня 2009 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Барановим М.С., зареєстрований в реєстрі за №258, удаваним правочином.

Встановити, що даний правочин є договором дарування жилого буднику АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_3 передала безоплатно, а ОСОБА_5 прийняв жилий будинок зі всіма спорудами та забудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 1762,01 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 10 грудня 2018 року.

Суддя: