Єдиний унікальний номер 225/5073/17
Номер провадження 22-ц/804/459/18
У Х В А Л А

05 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

представника відповідача Мікули М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 5 цивільну справу № 225/5073/17 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" про стягнення заборгованості із заробітної плати та порушення трудового права з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2, відповідача - Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року у складі судді Бородавка К.П., -

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" (далі ПрАТ "ДМЗ") про стягнення заборгованості із заробітної плати та порушення трудового права.

Зазначав, що з 13 вересня 2012 року він працював за безстроковим трудовим договором у філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" інженером 1 категорії по АСУ ТП (змінний) ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації.

17 липня 2017 він дізнався про появу на офіційному сайті ПрАТ "ДМЗ" наказу № 1 від 27 червня 2017 року, згідно якого голова ліквідаційної комісії філії самостійно на свій розсуд визначає умови, за яких трудовий договір буде вважатися припиненим, зокрема, вказує на необхідність працівнику з'явитися у найкоротший термін (протягом 2 діб до іншого населеного пункту і в разі невиконання працівником цієї вимоги залишає за собою право припинити договір в односторонньому порядку - за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що цей наказ суперечить діючому законодавству, оскільки принцип мовчазної згоди для припинення трудових відносин не застосовується. Оскільки на припинення трудових відносин є лише воля роботодавця, він бажання припиняти трудові відносини не має, трудові відносини з ним мають бути розірвані не на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін), а на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (у зв'язку з ліквідацією підприємства) з виплатою йому вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку (ст. 44 КЗпП). Його заяву про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП голова ліквідаційної комісії прийняти відмовився, у зв'язку з чим він направив її рекомендованим листом з повідомленням.

Відсутність у його трудовій книжці запису про його звільнення перешкоджає йому у працевлаштуванні, він не може стати на облік як безробітний.

Грубим порушенням трудового законодавства також вважає зазначення в п. 2 наказу № 1 від 27.06.2017 року, що дні відсутності працівників на робочому місці з 17 березня 2017 року по 30 червня 2017 року враховуються як "неявка з нез'ясованих причин" без оплати днів невиходу на роботу. Зазначене вважає порушенням ст. 113, ст. 115 КЗпП та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", оскільки в цей період мав місце простій не з вини працівника, який був оголошений у філії ПрАТ "ДМЗ" з 27 лютого 2017 року наказом № 64 від 22.02.2017 року з оплатою 2/3 тарифної ставки (окладу.) Отже, період з березня 2017 року по день звільнення йому має бути оплачений в розмірі 2/3 тарифної ставки, а також у зв'язку із звільненням йому мають бути виплачені компенсація за невикористані дні щорічної та додаткових відпусток (ст. 83 КЗпП) та вихідна допомога у зв'язку із звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (ст. 44 КЗпП).

Посилаючись на те, що з 01 березня 2017 року відповідач виплату заробітної плати йому не здійснює, при звільненні розрахунок з ним не провів, що за формою ОК-5 Пенсійного фонду України відповідач з 01 жовтня 2016 року по 28 лютого 2017 року, утримуючи з його заробітної плати щомісяця єдиний соціальний внесок, не перерахував його до Пенсійного фонду України, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

1) поновити йому строк для звернення із позовом;

2) визнати формулювання причини звільнення у наказі № 1 ПрАТ "ДМЗ" від 27.06.2017 року неправильними або таким, що не відповідає чинному законодавству; змінити формулювання причини звільнення з п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін) на п. 1 ст. 40 КЗпП (за ініціативою роботодавця у зв'язку з ліквідацією підприємства);

3) стягнути з відповідача на його користь: а) заробітну плату за час з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року в розмірі 3 404,19 грн.; б) заробітну плату за час з 18.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 29 943,21 грн.; в) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року по день винесення рішення суду, який станом на 31.12.2017 року складав 54 062,88 грн.; г) компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 7 409,20 грн.; д) вихідну допомогу у розмірі 8 226,96 грн.;

4) зобов'язати відповідача перерахувати до Пенсійного фонду України утриманий з його заробітної плати єдиний соціальний внесок з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року (а.с. 1 - 6, а.с. 65 - 69, а.с. 96 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення із позовом.

Визнано формулювання причини звільнення ОСОБА_2 в наказі № 1 від 27.06.2017 року "Про припинення трудових відносин з працівниками за згодою сторін у зв'язку з ліквідацією філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" таким, що не відповідає чинному законодавству. Змінено формулювання причини звільнення в наказі № 1 від 27.06.2017 року "Про припинення трудових відносин з працівниками за згодою сторін у зв'язку з ліквідацією філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" відносно ОСОБА_2 зі згоди сторін на п. 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України.

Стягнуто з ПрАТ "ДМЗ" на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року у розмірі 2 679,31 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 5 863,80 грн., вихідну допомогу в розмірі 8 585,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "ДМЗ" на користь держави судовий збір у розмірі 879,80 грн.

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати в межах місячного платежу, а саме, за період з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року у сумі 2 679,31 грн. піддано негайному виконанню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування між позивачем та філією ПрАТ "ДМЗ" домовленості про припинення трудового договору за взаємною згодою сторін, а також волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. Відповідач визнає, що позивач 30.06.2017 року для вирішення питання оформлення припинення трудових відносин не з'явився. Наказ філії № 1 "Про припинення трудових відносин з працівниками за згодою сторін у зв'язку з ліквідацією філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "Донецьксталь - металургійний завод"за своїм змістом носить імперативний характер з боку роботодавця, що є неприпустимим при звільненні за угодою сторін та виключає існування домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою. Зміст наказу філії від 30.06.2017 року № 2, як і зміст оголошення в газеті від 26.09.2017 року № 26, свідчать, що відповідач самостійно вирішив припинити трудові відносини за згодою сторін, без з'ясування попередньо думки працівника - позивача, без пропозиції останньому бути звільненим на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що апріорі суперечить поняттю "розірвання трудового договору за згодою сторін". Позивач в судовому засіданні неодноразово заявляв, що ніякої згоди на звільнення за згодою сторін не давав. Наявність факту захоплення філії відповідача невідомими особами, порушення у зв'язку з цим кримінального провадження, наявність сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України № 651 від 26.09.2014 року про настання обставин непереборної сили також не свідчить про наявність домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, а тому не дає підстави для звільнення працівника за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Доводи відповідача про те, що позивач не з'явився до відповідача та не висловив свою позицію, а тому, враховуючи приписи ст. 205 ЦК України, надав відповідну згоду на звільнення, ґрунтуються на помилковому розумінні чинного трудового законодавства. З наказів філії № 1 від 27.06.2017 року та № 2 від 30.06.2017 року вбачається, що підставою для розірвання трудових відносин з працівниками є прийняте рішення про ліквідацію (закриття) філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ", тобто звільнення позивача фактично відбулось за ініціативою адміністрації за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для визнання формулювання причини звільнення позивача в наказі № 1 від 27.06.2017 року неправильними та зміни формулювання причини звільнення "за згодою сторін"на п. 1 ст. 40 КЗпП України (за ініціативою роботодавця у зв'язку з ліквідацією підприємства).

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за час з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року у розмірі 3 404,19 грн. та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 7 409,20 грн., суд виходив з того, що відповідно до довідки від 16.03.2017 № 3-31, наданої позивачем, останньому за період з 01.03. 2017 року по 16.03.2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 8 543,11 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 5 863,80 грн. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відомості, наведені в зазначеній довідці, не надав доказів того, що відомості стосовно заборгованості із заробітної плати, у тому числі і компенсації за невикористану відпустку, які відображені в ній, є недостовірними, або доказів того, що відповідна сума заборгованості виплачена позивачу, або довідка визнана не чинною адміністрацією філії у зв'язку із втратою 17.03.2017 року контролю над нею, або доказів звільнення станом на 16.03.2017 року заступника директора з організації труда та персоналу Уколова В.А. та заступника головного бухгалтера Верхоланцева В.А., якими така довідка підписана. Доводи відповідача з приводу того, що філія була захоплена невідомими особами та відповідна довідка не може бути належним доказом вимог позивача, не заслуговують на увагу. За змістом наказу голови ліквідаційної комісії № 1 від 27.06.2017 року, витягу з кримінального провадження № 0000777, протоколу засідання Наглядової ради відповідача вбачається, що контроль над управлінням виробничими активами філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ"втрачено з 17.03.2017 року внаслідок дії непереборної сили; 17.03.2017 року генеральним директором підприємства направлено повідомлення посадовим особам правоохоронних органів про захоплення будівель філії. Тобто, 16.03.2017 року філія працювала у штатному режимі, контроль над управлінням виробничими активами філії відповідач втратив саме 17.03.2017 року, у зв'язку з чим суд приймає довідку від 16.03.2017 року № 3-31 як належний доказ підтвердження нарахування позивачу заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року в розмірі 8 543,11 грн., яка включає компенсацію за 20 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі 5 863,80 грн. За відсутності доказів з боку відповідача на підтвердження виплати позивачу вказаної суми, позовні вимоги позивача про стягнення заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року в розмірі 2 679,31 грн. (8 543,11 - 5 863,80), а також компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5 863,80 грн. підлягають задоволенню, тобто саме в розмірі заборгованості, яка підтверджена довідкою філії, виданою до втрати відповідачем контролю над відповідним структурним підрозділом.

Задовольняючі позовні вимоги про стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі 8 226,96 грн., суд виходив з того, що він дійшов висновку про наявність підстав для зміни формулювання причини звільнення позивача з п. 1 ст. 36 КЗпП України на п. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому наявні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час з 17.03.2017 року по 30.06.2017 року, суд виходив з того, що наказом філії від 22.02.2017 року № 64 з 27.02.2017 року до особливого розпорядження про відновлення виробництва встановлено простій з оплатою в розмірі 2/3 тарифної ставки. З 17.03.2017 року відповідач втратив контроль над управлінням виробничими активами філії. 17.03.2017 року членами наглядової ради відповідача прийнято рішення про ліквідацію (закриття) філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ"та створено комісію з ліквідації. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним роботи саме на підприємстві відповідача за період з 17.03.2017 року по 30.06.2017 року, за що чинним законодавством передбачена виплата власником або уповноваженим ним органом заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 липня 2017 по день винесення рішення, суд виходив з того, що трудова книжка знаходиться у позивача, він надати її відповідачу для здійснення запису про його звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України він відмовився. Оскільки неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці відсутнє, доказів на підтвердження того, що неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало його працевлаштуванню, позивачем суду не надано. Інші підстави, з якими законодавець пов'язує виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачем не наведено. Підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача перерахувати до Пенсійного фонду України утриманий з його заробітної плати єдиний соціальний внесок за період з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року, суд виходив з того, що відповідач звільняється від виконання зобов'язань платника єдиного внеску, встановлених ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у тому числі своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Пункт 9.4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464 не скасовує обов'язків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово на період проведення антитерористичної операції, не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. Звільнення відповідача, який до березня 2017 року знаходився на території проведення антитерористичної операції, від виконання своїх обов'язків щодо сплати єдиного внеску унеможливлює зобов'язання відповідача здійснити перерахування до Пенсійного фонду України утриманий з заробітної плати позивача єдиний соціальний внесок за період з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року до погашення сум ЄСВ за попередній пільговий період (а.с. 24 - 29 т. 2).

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року в цій частині та задовольнити його позовні вимоги про стягнення на його користь: заробітної плати за період з 17.03.2017 року по 30.06.2017 року у розмірі 29 943,21 грн., середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року по день ухвалення рішення; зобов'язати відповідача перерахувати до Пенсійного фонду України утриманий з його заробітної плати ЄСВ за період з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, щоз 17.03.2017 року по 30.06.2017 року протягом 104 днів він сумлінно виконував в повному обсязі свої трудові обов'язки, що підтверджується внутрішніми документами філії. Відповідач не повідомив його про захоплення невідомими людьми підприємства, про ліквідацію філії, не запропонував місце роботи на підприємствах, розташованих на підконтрольній території України, що є порушенням ст. 43 Конституції України, міжнародних правових актів, норм трудового законодавства України.

12 квітня 2017 року профспілковий комітет працівників ПрАТ "ДМЗ", ПАТ "ДМЗ", АТ (приватне) "ДЕМЗ"у зв'язку з тим, що 11.04.2017 року було перераховано 50% заробітної плати за березень 2017 року працівникам ПрАТ "ДМЗ"звернувся з листом № 62/30 від 12.04.2017 року до генерального директора - голови правління ПрАТ "ДМ3"Зінченка С. А. з проханням виплатити заробітну плату всьому колективу філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3". Саме цей документ засвідчує той факт, що відповідач після 17.03.2017 року мав можливість вільно спілкуватися з керівництвом, мав доступ до бухгалтерської, фінансової документації, проводив банківські операції по виплаті заробітної плати працівникам захопленого підприємства. Ні в повідомленні від 17.03.2017 року за № 12/к, ні в копії витягу з кримінального провадження №0000777 від 22.03.2017 року не вказано про захоплення бухгалтерської, податкової інформації, первинної документації, печаток, штампів. Відповідач відповідно до Інструкції № 17 не публікував в друкованих виданнях повідомлення про недійсність викрадених печаток і штампів. Відповідач не підтвердив захоплення первинної, бухгалтерської, фінансової документації, захоплення усіх печаток, штампів.

У копії витягу з кримінального провадження № 0000777 від 22.03.2017 року вказано про захоплення будівлі структурного підрозділу Групи Донецьксталь ПрАТ "ДМ3", що розміщений за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський р-н, вул. Челюскінцев, 174. Всі співробітники даного підприємства були звільнені за п. 1 ст. 40 КЗпП України 18.05.2017 року, записи про звільнення завірені печаткою відділу кадрів, розташованого в м. Покровськ.

Судом першої інстанції не надано оцінки тому, що 22.02.2017 року у зв'язку з припиненням надходження сировини, матеріалів, припиненням відвантаження готової продукції, неможливістю подальшого здійснення виробничої діяльності з незалежних від підприємства причин наказом №64 у філії з 27.02.2017 року був встановлений простій до особливого розпорядження з оплатою 2/3 тарифної ставки (окладу). Інших розпорядчих документів до 27.06.2017 року не видавалося.

Необґрунтованим вважає і висновок суду про відмову у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 року по день вирішення спору. 24 липня 2017 року він приїхав у м. Покровськ, написав заяву про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП та разом з трудовою книжкою віддав голові ліквідаційної комісії Нікітенко О.І., який відмовив у прийнятті заяви та здійсненні запису в трудовій книжці, що є грубим порушенням п. 2.26 - 2.29 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Відсутність запису у трудовій книжці про звільнення ускладнює його працевлаштування та є порушенням ст. 43 Конституції України. Внаслідок несумлінного ставлення відповідача до своїх обов'язків неможливо зробити розрахунок його страхового стажу, визначити як довго він працював на даному підприємстві і отримував заробітну плату (довідка ОК-5).

Відповідно до роз'яснень Державної фіскальної служби України № 5694/6/99- 99-25-01-15 від 27.10.2014 року відповідач, який не перераховує з 01.10.2016 року утриманий з його заробітної плати ЄСВ, мав довести настання обставин непереборної сили (форс-мажору) в період з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року. Відповідні сертифікати Торгово-промислової палати України, що засвідчують настання форс-мажорних обставин у податкових правовідносинах за цей період, відповідачем суду не надані, що є підставою для задоволення його позовних вимог про зобов'язання відповідача перерахувати до Пенсійного фонду України утриманий з його заробітної плати ЄСВ за період з 01.10.2016 року по 28.02.2017 року (а.с. 35 - 38 т. 2).

Відповідач - ПрАТ "ДМЗ" в апеляційній скарзі посилається на неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Фактично апеляційна скарга містить доводи лише щодо частини рішення, в якій позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України № 62/2017 від 15.03.2017 року припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей до повернення захоплених підприємств до функціонування відповідно до законодавства України. 17.03.2017 року в результаті протиправних дій невідомих осіб захоплено усі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ "ДМЗ", які знаходяться у місті Донецьку, у зв'язку з чим відповідач не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб, що підтверджується витягом з кримінального провадження №1 000777. У зв'язку з неможливістю здійснювати виробничу діяльність у місті Донецьку та забезпечити безпечні умови праці працівникам підприємства, наглядовою радою 17.03.2017 року прийнято рішення про ліквідацію філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3"та здійснено перереєстрацію відповідача у м. Покровськ Донецької області, тобто в населеному пункті, в якому органи державної влади України здійснюють свої повноваження.

У зв'язку із втратою можливості використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, статистичної звітності, інформації про працівників філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3", відповідач взагалі не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносинз ОСОБА_2

З метою максимально можливого в ситуації, що склалося, врегулювання трудових відносин роботодавець 27.06.2017 року видав наказ, яким запропонував працівникам філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3" 30 червня 2017 року з'явитися на 8.00 для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторін у зв'язку із ліквідацією філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3" за адресою: Донецька область, місто Покровськ, вул. Торгівельна, 106 а. За для належного повідомлення працівників філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМ3" адміністрація відповідача зробила відповідне повідомлення на офіційному сайті ПрАТ "ДМ3" (http://dmz.dоnеtsksteel.соm/sites/ dmz_mz/files/Приказ%20от%2027_06_2017г %20на%20сайт.рdf) та опубліковано оголошення у регіональній газеті "Маяк"випуск № 26 від 29.06.2017 року.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що зміст наказів філії від 30.06.2017 року, як і зміст оголошення в газеті від 26.09.2017 року № 26, свідчать, що відповідач самостійно вирішив припинити трудові відносини за згодою сторін, без з'ясування попередньо думки працівника, без пропозиції останньому бути звільненим на підставі ст. 36 КЗпІІ України, що до трудових відносин не можуть бути застосовані норми ЦК України, у тому числі положення ст. 205 ЦК України, що КЗпП України повністю врегульовує трудові правовідносини та не дозволяє дійти висновку, що нез'явлення працівника у визначений роботодавцем час для вирішення питання про припинення трудових відносин, навіть не з вини роботодавця, є підставою вважати надання таким працівником згоди на його звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Суд не врахував, що КЗпП України не врегульовані правовідносини між працівником та роботодавцем під впливом форс - мажорних обставин, а саме, реальної загрози з боку представників незаконних збройних формувань, не регламентовані відповідні дії роботодавця для збереження майна підприємства, забезпечення безпеки працівників та порядку зміни умов праці. Наказ було видано, виходячи з ситуації, яка склалась внаслідок захоплення терористичними угрупуваннями адміністративних будівель філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ", за фактом якого відкрито кримінальне провадження, з метою максимально можливого врегулювання трудових відносин працівників у форс-мажорних обставинах, в межах наданих повноважень та у відповідності з вимогами чинного законодавства, а тому підстави для визнання зазначеного наказу незаконним - відсутні.

Якщо виробничі потужності філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ", що знаходяться на території м. Донецьк, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли з під контролю роботодавця, у зв'язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань, термін повернення їх є невідомим, то пропозиція роботодавця про термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов'язки на цих виробничих потужностях, за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, є вимушеним необхідним та упереджуючим заходом.

У наказі № 1 від 27.06.2017 року відповідач зазначив, що відсутність працівника у вищезазначений час, вважається згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємством за згодою сторін. Позивач у встановлені наказом № 1 від 27.06.2017 року строки за вказаною адресою відповідача не з'явився, заяву щодо переводу до інших структурних підрозділів не написав, а отже свого бажання щодо продовження трудових відносин із відповідачем не виразив. У зв'язку із неявкою ОСОБА_2 за зазначеною в наказі від 27.06.2017 року датою та ненаданням будь - яких заперечень щодо припинення трудових правовідносин за угодою сторін, слід вважати, що позивач відповідно до ст. 205 ЦК України надав відповідну згоду на звільнення. Твердження позивача, щодо одностороннього припинення з боку ПрАТ "ДМ3"трудових відносин є необгрунтованим.

Наказом № 1 від 27.06.2017 року взагалі не зазначена вимога про звільнення працівників філії "Металургійний комплекс"ПрАТ "ДМЗ", а лише запропоновано працівникам філії з'явитися за адресою: м. Покровськ вул. Торгівельна, 106а, для врегулювання трудових відносин між сторонами. Що ж стосується наказу голови ліквідаційної комісії № 2 від 30.06.2017 року про звільнення працівників філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ", у тому числі і позивача, за угодою сторін з 30.06.2017 року, то ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання цього наказу незаконним не заявляв.Отже, висновок суду про задоволення позовних вимог про визнання формулювання причини звільнення позивача в наказі № 1 від 27.06.2017 року неправильними та зміни формулювання причини звільнення "за згодою сторін"на п. 1 ст. 40 КЗпП України є неправильним.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за час з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року у розмірі 3 404,19 гри. та компенсації за невикористану відпустку, суд взяв до уваги довідку філії від 16.03.2017 року № 3-31, відповідно до якої позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 8 543,11 в тому числі компенсація за невикористану відпустку в розмірі 5 863,80 гри.

У зв'язку із захопленням усіх печаток філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" терористичними угрупуваннями та переходу представників колишньої адміністрації філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" до новоствореного терористичними угрупуваннями підприємства, відповідач неодноразово наводив сумніви щодо дійсності зазначеної інформації та відповідності зазначеної дати складання вищезазначеної довідки даті її дійсного складання.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2018 року за клопотанням відповідача у справі було призначено судову технічну експертизу документів, а саме, довідок № 3-27 від 16.03.2017 року, № 3-31 від 16.03.2017 року та № б/н від 17.03.2017 року, на вирішення якої були поставлені питання: 1. встановити фактичну дату складання довідок від 16.03.2017 року № 3-27, від 16.03.2017 року № 3-31 та від 17.03.2017 року № б/н; 2. встановити відповідність часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення вказаних документів. 04 травня 2018 року до суду надійшло клопотання експертів про надання для проведення експертизи певних документів та дозволу на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у наданих документах. 21 травня 2018 року відповідач надав до суду пояснення, відповідно до яких ПрАТ "ДМЗ" не має можливості надати для проведення експертизи відповідні порівняльні документи у зв'язку із захопленням усіх промислових та адміністративних будівель філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" та усієї первинної документації. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2018 року ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2018 року про призначення судової технічної експертизи скасовано у зв'язку із ненаданням відповідних порівняльних документів.

Після проведення усних консультації з Київським науково дослідним інститутом судових експертиз відповідач отримав відповідні роз'яснення щодо визначення необхідних порівняльних документів для проведення технічної експертизи документів. Після проведення усних консультації з експертами відповідач надав до суду першої інстанції повторне клопотання про призначення судової експертизи з відповідними порівняльними документами. Проте ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21.08.2018 року клопотання про призначення судової експертизи залишено без розгляду та повернуто відповідачу, як таке, що є зловживанням процесуальними правами та суперечить завданню цивільного судочинства. Зазначену ухвалу відповідач вважає такою, що суперечить чинному законодавству та порушує права відповідача на захист своїх прав, інтересів та справедливий розгляд справи, що передбачено статтями 2, 5, 12 ЦПК України.

Відповідач вважає, що довідка від 16.03.2017 року № 3-31 не була видана чинною адміністрацією ПрАТ "ДМЗ", що суд помилково прийняв її, як належний доказ підтвердження нарахування позивачу заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 16.03.2017 року в розмірі 8 543,11 грн., в тому числі компенсації за 20 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі 5 863,80 грн. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо розміру заробітної плати нарахованої йому у березні 2017 року, доказів виходу ним на роботу у березні 2017 року, не надав табелю виходів тощо. Позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 404,19 грн. та компенсації за невикористану відпустку ґрунтуються на припущеннях.

Щодо позовної вимоги про стягнення вихідної допомоги у розмірі 8 226,96 грн. відповідач зазначає, що відповідно до положень ст. 44 КЗпП України виплата вихідної допомоги при припиненні трудового договору за частиною 1 ст. 36 КЗпП України не передбачена (а.с. 44 - 51 т. 2).

У зв'язку із припиненням з 03 жовтня 2018 року здійснення правосуддя апеляційним судом Донецької області цивільна справа № 225/5073/17 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ "ДМЗ" про стягнення заборгованості із заробітної плати та порушення трудового права з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та відповідача - ПрАТ "ДМЗ" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області передана для апеляційного перегляду до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - ПрАТ "ДМЗ" (а.с. 77 - 80 т. 2), а ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 листопада 2018 року - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 (а.с. 97 - 100 т. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду 28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ПрАТ "ДМЗ" - адвокат Мікула М.В., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 01.06.2018 року № 29/18 (а.с. 52 т. 2), доводи своїх апеляційних скарг підтримали.

28 листопада 2018 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 05 грудня 2018 року, про що сторони було повідомлені під розписку (а.с. 161 т. 2).

У судове засідання 05 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 не з'явився. 04 грудня 2018 року надіслав заяву про розгляд справи 05 грудня 2018 року без його участі у зв'язку із його простудним захворюванням (а.с. 162 - 163 т. 1).

Представник відповідача - ПрАТ "ДМЗ" адвокат Мікула М.В. на задоволенні вимог апеляційної скарги відповідача наполягав.

Під час розгляду справи апеляційним судом, виходячи з доводів апеляційних скарг позивача та відповідача, встановлено, що апеляційному суду необхідно, зокрема, вирішити питання про правильне застосування судом першої інстанції норм ст. 94 КЗпП України та відповідно ст. 1 Закону України "Про оплату праці" та зробити висновок чи має позивач ОСОБА_2 право на заробітну плату у разі неможливості виконання ним трудових обов'язків внаслідок припинення діяльності філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" на території проведення антитерористичної операції (період з 01 березня 2017 року по 30 червня 2017 року), а якщо так, то на підставі яких норм права та в якому розмірі.

Згідно ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року у справі № 582/1001/15-ц (провадження № 61-4439св 18) колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду - постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі № 826/584/16, згідно якої у разі невиконання працівником трудових обов'язки не з вини останнього, не оформлення підприємством у встановленому порядку простою чи відпустки без збереження заробітної плати працівнику підлягає виплаті заробітна плата в повному обсязі. Враховуючи численні випадки припинення діяльності підприємств (в тому числі державних установ) на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил), правове врегулювання характеру трудових відносин, що виникають між працівником та підприємством внаслідок вимушеного припинення діяльності підприємства, містить виключну правову проблему та необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики як в порядку цивільного, так і адміністративного судочинства, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку передати на розгляд до Великої Палати Верховного Суду справу № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Верховному Суду необхідно вирішити, зокрема, питання про правильне застосування норм статей 34, 113 КЗпП України, статей 1 та 12 Закону України "Про оплату праці", статей 25 та 26 Закону України "Про відпустки", зокрема, шляхом роз'яснення:

1. Чи вважається простоєм не з вини працівника неможливість виконання ним трудових обов'язків внаслідок припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил), який оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу);

2. Чи вважається припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил) простоєм, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника, коли за працівником зберігається середній заробіток.

3. Чи допускається оформлення підприємством працівнику відпустки без збереження оплати праці на період припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил) без відповідної заяви працівника про це та без обмеження такої відпустки конкретним строком.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2018 року справа № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року прийнята до розгляду (провадження № 14-286цс18).

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 частини 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із п. 14 частини 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Представник відповідача - ПрАТ "ДМЗ" Мікула М.В. проти зупинення провадження у справі не заперечує.

Враховуючи, що у цивільній справі № 225/5073/17, що перебуває в провадженні Донецького апеляційного суду, правовідносини, що виникли між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем - ПрАТ "ДМЗ" щодо оплати праці в період з 01 березня 2017 року по 30 червня 2017 року після припинення діяльності філії "Металургійний комплекс" ПрАТ "ДМЗ" на території проведення антитерористичної операції, є подібними з правовідносинами у справі № 582/1001/15-ц, яка переглядається у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі № 225/5073/17.

Керуючись пунктом 10 частини 1 ст. 252, пунктом 14 частини 1 ст. 253, частиною 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 225/5073/17 за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2, відповідача - Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" про стягнення заборгованості із заробітної плати та порушення трудового права до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повне судове рішення складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха