ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/113/14-ц

провадження № 22ц/818/1033/18

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретарів - Брулевича В.В., Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна,

третя особа - служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Донця Дениса Олександровича - представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року в складі судді Скотаря А.Ю.,

у с т а н о в и в:

В січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна, служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 26 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 20, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 2 644 000 доларів США 00 центів на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних у порядку та в розмірах, установлених цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором 09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до пункту 2.1.1 якого предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, накладено заборону на відчуження нерухомого майна.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним зазначений договір іпотеки від 09 червня 2008 року, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1 664 543 грн. 20 коп. та 2 630 252 долари США 33 центи заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішення суду виконано не було.

Як стало відомо, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було здійснено відчуження квартири 72 в будинку 31 ( літ. В-5) по вул. Тимурівців у м. Харкові, власником якої стала ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. 14 травня 2012 року запис про заборону відчуження об'єкта нерухомого майна поновлено.

Посилаючись на те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця й має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» та статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернути стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 345 000 грн. 00 коп. з наданням ПАТ АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо існування правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру як на частину предмета іпотеки, у визначений позивачем спосіб. Звіт про оцінку майна, наданий позивачем в якості доказу вартості спірного житла, яким визначено вартість квартири в розмірі 345 000 грн. 00 коп., не дає можливості встановити як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю квартири, набутої відповідачем. Крім того, не надано доказів того, що на день звернення судом стягнення на предмет іпотеки основна заборгованість за договором кредиту існувала у заявлених у позові розмірах, що свідчить про відсутність передбачених статтями 33, 39 Закону України «Про іпотеку» підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. У матеріалах справи наявний лише розрахунок заборгованості станом на 01 червня 2013 року.

02 липня 2018 року Донець Денис Олександрович - представник ПАТ АБ «Укргазбанк» подав до Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального, процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дія іпотечного договору розповсюджується на спірну квартиру як на складову багатоквартирного житлового будинку. Зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування правових позицій, що містяться в постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-332цс15, від 30 травня 2017 року у справі № 643/62/14-ц та Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц.

Відповідач та треті особи рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2018 року в складі судді Бурлаки І.В. ПАТ АБ «Укргазбанк» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2018 року справа призначена до розгляду.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

11 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 26 грудня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 2 644 000 доларів США 00 центів на строк до 25 грудня 2012 року зі сплатою 12,5% річних у порядку та в розмірах, установлених цим договором.

Пунктом 3.2.8. зазначеного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором 09 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до пункту 2.1.1 якого предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_1 Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, накладено заборону на відчуження нерухомого майна.

Пунктом 3.1.6. зазначеного договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року визнано недійсним зазначений договір іпотеки від 09 червня 2008 року, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

У період чинності рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а. с. 126 т. 1).

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1 664 543 грн. 20 коп. та 2 630 252 долари США 33 центи заборгованості за вказаним кредитним договором. Рішення суду виконано не було.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. 14 травня 2012 року запис про заборону відчуження об'єкта нерухомого майна поновлено.

На час укладення угоди квартира під забороною відчуження не перебувала, оскільки відомості щодо цього з Державного реєстру іпотек були виключені на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 63 ЦК України).

Строк дії на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-1У).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-1У права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частини першої, другої статті 26 Закону № 1952-1У записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В разу скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових підстав з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не є обгрунртованим та не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-1193цс15.

Оскільки право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_1, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 23 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру не узгоджується з нормами матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстацнії підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Посилання ОСОБА_7 - представника ОСОБА_1 на неспівмірність розміру заборгованості із вартістю предмета іпотеки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-340цс15).

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. за подання позову, в розмірі 171 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги документально підтверджується платіжними дорученнями від 20 грудня 2013 року № 6712_40 від 14 листопада 2013 року № 6712_6, від 13 червня 2018 року № 6714-2725 (а. с. 5, 6 т. 1, 187 т. 4).

Оскільки апеляційна скарга Донця Д.О. - представника ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає стягненню сума судового збору в загальному розмірі 400 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 2, п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Донця Дениса Олександровича - представника Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 20 від 26 грудня 2007 року, стягнутої солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року, в розмірі 1 664 543 грн. 20 коп. (один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі п'ятсот сорок три грн. 20 коп.) та 2 630 252 долари США 33 центи (два мільйони шістсот тридцять тисяч двісті п'ятдесят два долари США 33 центи), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 22 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим № 4651, шляхом надання Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 345 000 грн. 00 коп. (триста сорок п'ять тисяч грн. 00 коп.) з наданням Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк «Укргазбанк» всіх повноважень продавця.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в розмірі 400 грн. 40 коп. (чотириста грн. 40 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова