Провадження № 22-ц/801/11/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л.В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокуСправа № 127/11604/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Кудельського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/11604/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Компанії «РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича про визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про іпотеку,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року, яке ухвалене суддею Луценко Л.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 11 год. 07 хв.,

в с т а н о в и в :

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернулась у суд з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивачу на праві власності на підставі договору міни від 10 липня 1998 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м.

14 грудня 2015 року між відповідачами ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та компанією РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД було укладено договір іпотеки від 14 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за №4711, №4712, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передав в іпотеку компанії РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м.

Разом з тим, предмет іпотеки - квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м., ніколи не належала відповідачу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на праві власності. Вказана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55254214 від 16 березня 2016 року, в якій відсутні відомості про ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як власника квартири.

Позивач вважає, що договір іпотеки від 14 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за №4711, №4712, порушує права позивача як власника та суперечить нормам ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.202, 203, 215 ЦК України, а тому є недійсним.

Просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м., шляхом визнання недійсним договору іпотеки від 14 грудня 2015 року, укладеного між ТОВ «ВК «Вектор Плюс» та компанією РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4711, №4712; скасування запису про іпотеку №12527481 від 14 грудня 2015 року та запис про обтяження (заборона на нерухоме майно) №12527711 від 14 грудня 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м., шляхом визнання недійсним договору іпотеки від 14 грудня 2015 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та компанією РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4711, №4712. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушенні, тому такий договір може бути визнано недійсним, зокрема, на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору міни від 10 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Поліщук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1095, позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м.

06 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0101/0907/88-061.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та банком було укладено іпотечний договір 06 вересня 2007 року №0101/0907/88-061-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за №5442, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира за адресою: АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечним договором від 08 листопада 2012 року, право вимоги заборгованості за кредитним договором №0101/0907/88-061 від 06 вересня 2007 року та право вимоги за іпотечним договором №0101/0907/88-061-Z-01 від 06 вересня 2007 року.

25 серпня 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Разом із вказаною заявою подано ряд документів, зокрема копії: договору іпотеки, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та лист-повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки та повідомлення про вручення його ОСОБА_3

За результатами розгляду заяви державним реєстратором прийнято рішення №23884808 від 25 серпня 2015 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», на підставі якого внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №42726084 від 25 серпня 2015 року (т.1 а.с.22).

14 грудня 2015 року між відповідачами ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та компанією РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД було укладено договір іпотеки від 14 грудня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за №4711, №4712, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» передав в іпотеку компанії РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м. (т.1 а.с.135-151).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року залишена без змін, (справа №802/3903/15-а), визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Цукурової Світлани Сергіївни за індексним номером 23884808 від 25 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м. (т.1 а.с.124-132).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Враховуючи ту обставину, що під час укладання договору іпотеки за номером №4711, 4712 від 14 грудня 2015 року право власності у іпотекодавця - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 виникло на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Цукурової С.С. про державну реєстрацію права власності на квартиру (номер запису про право власності 10910175), яке в подальшому скасоване постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року залишено без змін, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про усунення ОСОБА_3 перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,7 кв.м., шляхом визнання недійсним договору іпотеки від 14 грудня 2015 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та компанією РІНГБЕЛЛ ЛІМІТЕД, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. та зареєстрований в реєстрі за №4711, №4712.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, є безпідставними і суперечать встановленим обставинам справи, характеру правовідносин між сторонами і наведеним вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з'ясував всі обставини справи, дав належну правову оцінку доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.