Справа № 620/684/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2018 року Зачепилівський районний суд Харківської області

у складі : головуючого - судді Яценка Є.І.,

при секретарі - Ніколенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Зачепилівка Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Леб»язька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та стягнення матеріальних збитків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстраційний № 1612.

Позивач зазначає, що вищевказаний будинок є його особистою приватною власністю, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року.

Як запевнив позивач з відповідачем ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року залишено без змін. В його будинку під час проживання в шлюбі була зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка фактично з 2008 року не проживає у ньому, так як добровільно переїхала проживати до їхньої доньки в м. Дніпропетровськ, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради.

ОСОБА_1 стверджує, що жодних домовленостей з відповідачем щодо збереження за нею житла не було, на даний час остання не є членом його сім»ї, не проживає в будинку, але добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, тому він вимушений звернутися до суду з вимогою усунення перешкоди у користуванні своїм житлом.

Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Від ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та стягнення матеріальних збитків. В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає, що вона перебувала з ОСОБА_1 у шлюбі та разом у 1997 році вселилися до спірного житлового будинку в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області. У 2008 році вона вимушена була переїхати до м. Дніпропетровськ до своєї доньки, оскільки останній була потрібна допомога. У 2015 році вона намагалась повернутися до с. Леб»яже, але ОСОБА_1 відмовився впускати її до будинку, тому вона вимушена була повернутися до доньки в м. Дніпропетровськ. ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 незаконно чинить їй перешкоди у користуванні житлом де вона зареєстрована, іншого житла не має та вимушена його винаймати, тому і звертається до суду за захистом свого порушеного права. ОСОБА_2 просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке належить відповідачу за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області та стягнути завдані матеріальні збитки пов»язані з орендою житла в розмірі 7000 грн.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічний позов ОСОБА_2, згідно якого позовні вимоги останньої не визнає з наступних підстав. Житловий будинок в якому на час перебування у шлюбі була зареєстрована ОСОБА_2, належить йому на праві особистої приватної власності, що підтверджено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року. У зв»язку з тим, що спільне сімейне життя не склалося, у 2008 році ОСОБА_2 добровільно переїхала проживати до своєї доньки в м. Дніпропетровськ, хоча і залишалася зареєстрованою в даному будинку. ОСОБА_1 стверджує, що з 2008 року і по даний час ОСОБА_2 не проживала в його будинку в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області, і не приїздила до нього, а він не чинив їй перешкод у вселенні в дім. Жодних домовленостей про збереження житла між ними не було, тому ОСОБА_1 вважає, що відповідач втратила своє право користування його будинком. З приводу відшкодування ОСОБА_2 витрат на оренду житла ОСОБА_1 вважає, що він своїми діями не порушує її прав, тому і підстав для такого задоволення не має.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі та усунути перешкоди в користуванні своїм будинком, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право ним користуватися та зняти її з реєстраційного обліку. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просить відмовити в повному обсязі у зв»язку з безпідставністю таких вимог.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у зв»язку з безпідставністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечила проти позову ОСОБА_1, пояснила, що з 2008 року виїхала до їх спільної доньки, яка проживала в м. Дніпропетровськ для надання їй допомоги. З цього часу приїздила до с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області з інтервалом декілька місяців для отримання довідки про склад сім»ї у Леб»язькій сільській раді, при цьому відвідувала свого чоловіка ОСОБА_1, однак в той же день поверталася в м. Дніпропетровськ до доньки. У 2015 році їй стало відомо, що ОСОБА_1 без її згоди розлучився з нею, починаючи з того періоду він та його син ОСОБА_4 перестали пускати її в будинок, який вона вважала спільною сумісною власністю подружжя, з приводу чого зверталася до суду з відповідним позовом. Однак рішенням апеляційного суду Харківської області їй було відмовлено. Також ОСОБА_2 підтримала свій зустрічний позов та просить суд усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом її вселення до нього та стягнути з ОСОБА_1 витрати по оплаті найманого житла в розмірі 7000 грн.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив проти позову ОСОБА_11, вказав, що в його задоволенні слід відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, так як остання була членом родини ОСОБА_1 і тому має право бути зареєстрованою та проживати в житловому будинку в с. Леб»яже.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти зустрічного позову ОСОБА_2 та просив суд задовольнити первісний позов ОСОБА_1

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 просила задовольнити позов її батька ОСОБА_1, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні вказала, що дуже давно знає родину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та пояснила, що з останньою підтримує дружні стосунки і тому їй відомо, що в 2008 році вона виїхала до м. Дніпропетровська для надання допомоги доньці яка в той час тяжко хворіла. Свідок пояснила, що з того часу ОСОБА_2 приїздила до с. Леб»яже лише з метою отримання довідки про склад сім»ї. Починаючи з 2015 року вона намагалася повернутися проживати до ОСОБА_1, однак останній перешкоджав їй в цьому, ОСОБА_2 тяжко це переносила, тому їй була потрібна лікарська допомога і вона залишалась у неї в гостях на декілька днів для її отримання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що вона є сусідкою ОСОБА_1 в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області та неодноразово бачила як останній перешкоджав доступу ОСОБА_2 до будинку, яка після цього приходила до неї додому та з стаціонарного телефону викликала працівників поліції з даного приводу.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, згідно ч.2 ст.10 ЦПК України, вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області, реєстраційний № 1612, ОСОБА_1 став власником житлового будинку за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року скасовано рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та скасування арешту на майно відмовлено.

Таким чином житловий будинок в с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області є особистою приватною власністю ОСОБА_1

Згідно довідки Леб»язької сільської ради від 21.11.2016 року в будинку ОСОБА_1 за адресою: с. Леб»яже Зачепилівського району Харківської області, зареєстрована ОСОБА_2, 1953 року народження, яка не проживає з 2008 року.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 25 травня 2016 року рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2015 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без змін.

Договір найму жилого приміщення між власником та ОСОБА_2 не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням відповідачу позивач не надавав. ОСОБА_1 виконано всі можливі та передбачені законом умови для виселення та добровільного зняття з реєстрації ОСОБА_2 з його власного будинку, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, однак остання в добровільному порядку відмовляється від зняття з реєстрації.

Згідно вимог ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Ч.1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицієї Верховного Суду України, викладеною у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,12,13,259,263,264,265 ЦПК України, ст..ст. 383,391,405 ЦК України, ст..ст. 150,156 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Леб»язька сільська рада Зачепилівського району Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Зобов»язати Зачепилівську селищну раду Зачепилівського району Харківської області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та стягнення матеріальних збитків - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 06.02.2018 р.

Головуючий, суддя Є.І. Яценко