Провадження № 2/331/53/2018
Справа 331/3231/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жуковій О.Є

за участю секретаря : Качан К.К.

представника позивача-відповідача : ОСОБА_1

представника відповідача - позивача ОСОБА_2 : ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» в квітні 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між відповідачем ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 12.09.2008 року був укладений Кредитний договір № 2826-004/08Р, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 74400,00 доларів США строком до 12.09.2022 року зі сплатою 12,49 річних.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитними договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 74400,00 дол. США.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі не погашена. Станом на 21.01.2016 року за ОСОБА_2 обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за Кредитним договором у розмірі 723112,92 грн.

ОСОБА_2 порушила свої зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Станом на 21.01.2016 року обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3272,14 грн..

Оскільки ОСОБА_2 були порушенні строки, встановлені Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, з неї підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 191117,94 грн.

В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Кредитним договором №2826-004/08Р, між Банком та ОСОБА_4 укладений Договір поруки № 2826-004/08Р від 12.09.2008 року.

За умовами вказаного Договору поруки, Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №2826-004/08Р від 12.09.2008 року у розмірі 1315808,72 грн. та судовий збір.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року скасоване заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2016 року у вказаній справі.

01 вересня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 надала суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» , в якій просила суд визнати недійсним договір іпотеки № 2826-004/08Р від 12.09.2008 року, який укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК». В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 нею було набуто лише після реєстрації права власності на нерухоме майно , яке відбулося 11.10.2008 року , на момент укладання договору іпотеки вона не була власником нерухомого майна, то наявні підстави передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання недійсним договору.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2017 року справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором об»єднана в одне провадження з зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача за первісним позовом ПАТ КБ «ПРАВЕКС -БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

27.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надало суду заперечення на зустрічну позовну заяву , в якій в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просило відмовити, посилаючись на те, що передача в іпотеку майна, яке стане власністю іпотекодавця в майбутньому не суперечить чинному законодавству. Також позивачем надано клопотання про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 08 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

У вступному слові представник позивача - відповідача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в первісному позові, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав , які викладені в запереченнях.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зустрічний позов підтримав. В обґрунтування заперечень щодо первісного позову вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не є належним позивачем по справі.

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_4, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, відзив на позов та пояснення щодо зустрічного позову не надав , в зв»язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 12.09.2008 року був укладений Кредитний договір № 2826-004/08Р, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 74400,00 доларів США строком до 12.09.2022 року зі сплатою 12,49 річних.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитними договором, надавши ОСОБА_2 кредитні кошти на загальну суму 74400,00 дол. США.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед Банком за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

|

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 21.01.2016 року, за ОСОБА_2 обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за Кредитним договором у розмірі 723112,92 грн.

Умовами Кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти.

Так, згідно п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається строком до 12.09.2022 року зі сплатою 12,49% річних. Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, проценти за користування кредитом, що нараховуються, згідно вказаного у п. 1.2. Кредитного договору порядку, підлягають сплаті Позичальником щомісячно (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування процентів, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного Договору.

ОСОБА_2 порушила свої зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 21.01.2016 року за нею обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3272,14 грн..

Згідно п. 10.1. Кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами Позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п. 1.2. Кредитного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

У зв'язку з порушенням строків, встановлених Кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, відповідачці нарахована пеня, розмір якої, згідно розрахунку заборгованості станом на 21.01.2016 року, становить 13098,43 грн.

Через порушення строків, встановлених Кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, ОСОБА_2 нарахована пеня, розмір якої, згідно розрахунку заборгованості станом на 21.01.2016 року, становить 178019,51 грн..

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться'.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (Стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В якості забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Кредитним договором №2826-004/08Р, між Банком та ОСОБА_4 укладений Договір поруки № 2826-004/08Р від 12.09.2008 року.

За умовами вказаного Договору поруки, Поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Пунктом 1.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою зобов'язання Позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення Позичальником та Кредитором змін та доповнень до Кредитного договору, або у випадку внесення змін до Кредитного договору та/або цього Договору Кредитором в односторонньому порядку.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною першою статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за Кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку станом на 21.01.2016 року становить 1315808,72 грн., з яких:

кредит - 723112,92 грн.;

проценти - 3272,14 грн.;

прострочені проценти - 370052,73 грн.;

пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 13098,43 грн.;

пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту - 178019,51 грн.

Крім того, судом встановлено, що 31 травня 2017 року між «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами № 1 , відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 2826-004/08Р укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС -БАНК» та ОСОБА_2 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, щопервісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Враховуючи зазначені положення закону , наявність в матеріалах справи належнх та допустимих доказів обґрунтованості первісного позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення в солідарному порядку ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 2826-004/08Р у розмірі 1 315 808 гривень 72 копійки.

Вирішуючи зустрічний позовну заяву ОСОБА_2 , суд виходить з наступного .

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_2 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», 12.09.2008 року був укладений Кредитний договір № 2826-004/08Р .

В той же день між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 2826-004/08Р від 12.09.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

За правилами ч.5 ст.18 Закону України «Про іпотеку» у разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Частиною 1 ст.210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 4 ст.334 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість.

Судом встановлено, що в якості забезпечення виконання позивачем ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, 12 вересня 2008 року між позивачем та банком , правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», було укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку була передана квартира придбана позивачем за кредитні кошти.

Договір іпотеки та договір купівлі-продажу був посвідчений одним і тим самим нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чернявським В.В. 12 вересня 2008 року , тобто після укладення договору купівлі-продажу квартири у нотаріуса були в наявності усі необхідні документи. Нотаріусом було зроблено витяг з Державного реєстру правочинів та на підставі поданих документів було здійснено посвідчення договору іпотеки.

Згідно із ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, договір іпотеки є похідним договором від договору кредиту, який в свою чергу є похідним від договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально, питання дійсності якого не оспорювалось.

Оскільки передбачених законом підстав для визнання недійсним договору іпотеки по справі не встановлено, то підстав для задоволення зустрічного позову щодо визнання договору іпотеки недійсним немає.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1) , ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» ( місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) заборгованість за кредитним договором № 2826-004/08Р у розмірі 1 315 808 гривень 72 копійки , яких : кредит - 723 112 гривень 92 копійки; проценти - 3272 гривень 14 копійок; прострочені відсотки - 370 052 гривень 73 копійки; пеня за несвоєчасну сплату сплату процентів по кредиту - 178 019 гривень 51 копійку .

Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1) , ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» ( місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) судовий збір по 9 868 гривень 57 копійок з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 13 червня 2018 року.

Суддя: О.Є. Жукова

08.06.2018