ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/68/18 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року (головуючий суддя Дзюбич В.Л., дата виготовлення рішення не вказана) у цивільній справі № 607/11247/15 за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2015 року ПАТ КБ«Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_3 звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №261/2007-Ф в сумі 7930,41доларів США, що еквівалентно 163286,08 гривень, з яких: 6236,91 доларів США, що еквівалентно 128417,12 грн. заборгованість за кредитом; 1020,24 доларів США, що еквівалентно 21006,60 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 84,35 доларів США, що еквівалентно 1736,78 грн.- заборгованість по сплаті комісії; 588,91 доларів США, що еквівалентно 12125,58 грн. нарахована пеня.

В обґрунтування вимог зазначив, що 18.04.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір№ 261/2007-Ф у відповідності з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 14500,00 доларів США, які позичальник зобов»язався прийняти та повернути їх банку в строк до 18.04.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,49 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 18.04.2007 року було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов»язалась відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_4 зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідачі своїх договірних зобов'язань за кредитним договором не виконують, внаслідок чого станом на 12.06.2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 7930,41 доларів США, що еквівалентно 163286,08 гривень, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2), ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в користь публічного акціонерного товариства КБ «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ заборгованість за кредитним договором № 261/2007-Ф в сумі 7341,50 доларів США, що еквівалентно 151160,50 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) в доход держави 755,80 гривень судового збору.

Стягнуто із ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в доход держави 755,80 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить частково скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2018 року і ухвалити нове рішення, яким в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства КБ «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ заборгованість за кредитним договором № 261/2007-Ф в сумі 7341,50 доларів США. що еквівалентно 151160,50 гривень відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не прийняв до уваги її доводи про те, що позивачем пропущено законодавчо встановлений строк на пред»явлення вимоги до ОСОБА_1, як поручителя ОСОБА_4, оскільки позивач пред»явив вказану вимогу до відповідача через 12 місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням, що суперечить вимогам ст. 559 ЦК України та правовим позиція Верховного суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року та №6-1451цс16 від 14.09.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 18.04.2007 року між ВАТ КБ „Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №261/2007-Ф у відповідності з умовами котрого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 14500,00 дол. США, а останній, в свою чергу, зобовязався прийняти вищезазначені грошові кошти та в строк до 18.04.2017 року повернути їх позивачу із сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 14,49% річних.

Гроші за даним договором ОСОБА_4 отримав згідно заяви на видачу готівки №NL-4 від 18.04.2007 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених Договором та додатковими угодами, між позивачем та ОСОБА_1 18.04.2007 року було укладено договір поруки.

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочалась процедура ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ«Надра» ОСОБА_3. На підставі рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №616 від 28.04.2016 року строк здійснення процедури ліквідації продовжено до 04.06.2018 року включно.

Відповідач ОСОБА_4 взятих на себе зобов»язань за кредитним договором № 261/2007-Ф від 18.04.2007 року належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.06.2015 року складає: заборгованість за кредитом -6236,91доларів США, що еквівалентно 128417,12 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 1020,24 доларів США, що еквівалентно 21006,60 грн; заборгованість по сплаті комісії - 84,35 доларів США, що еквівалентно 1736,78 грн. - нарахована пеня - 588,91 доларів США, що еквівалентно 12125,58 грн. Загалом сума заборгованості ОСОБА_4 перед позивачем становить 7930,41 доларів США, що еквівалентно 163286,08 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення пені 588,91 доларів США суд першої інстанції вважав, що її обчислення та стягнення не відповідає вимогам закону.

Встановлено, що рішення суду в частині відмови у стягненні пені позивачем не оскаржується а відтак судом не переглядається.

Стягуючи солідарно із ОСОБА_4 та з відповідача ОСОБА_1, як поручителя за зобов"язанням ОСОБА_4 7345,50 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до поручителя за межами шестимісячного строку, встановленого для пред»явлення вимоги після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання, вона є солідарним боржником саме на зазначену суму заборгованості.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не грунтується на матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п.п.5.1-5.2 договору у разі прострочення позичальником строк сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п.п.3.3.3. договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов»язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій, у строк, визначений у п.4.3.5 договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору за кожен випадок.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору поруки поручитель ОСОБА_1 зобов'язалась відповідати перед позивачем по зобов'язаннях ОСОБА_4 за кредитним договором № 261/2007-Ф від 18.04.2007 року в повному обсязі. Позичальник та поручитель відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому -п.1.3 Договору поруки.

Пунктом 5.3 договору поруки передбачено, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов»язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов»язань згідно з умовами цього договору.

За частиною першою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України).

В силу ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст.611 Цивільного кодексу України, у paзi порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною четвертою ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно правової позиції, що висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від застосування яких відступив суд першої інстанції, вбачається, що згідно положень другого речення частини четвертої ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої ст.559ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, згідно план - графіку погашення кредиту позичальником ОСОБА_4 у період з 21 травня 2007 року по 20 березня 2017 року йому визначено щомісячний платіж 242,49 дол. США (а.с.135-136).

Стосовно до розрахунку заборгованості останній платіж здійснено 18 квітня 2014 року, за умовами кредитного договору наступний платіж повинен бути здійснено до 20 травня 2014 року, згідно позовної заяви вона подана в суд 25 червня 2015 року.

Виходячи із зазначених обставин, суд вважає, що позивач вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором - сплати щомісячних платежів за травень - листопад 2014 року пред"явив більш ніж через шість місяців після настання строку для їх погашення, а тому в силу положень частини четвертої ст.559 ЦК України порука припинилася в частині семи (травень - листопад 2014 року) щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів.

Сума щомісячних платежів за цей період становить 1697,43 дол. США( 242,49 дол. США*7 місяців= 1697,43 дол. США.

Сума процентів, які необхідно було сплатити за травень - листопад 2014 року становить 537,21 дол. США (травень 77,82+червень 75,31+липень 77,82+ серпень 77,82+ вересень 75,31 + жовтень 77,82 +75,31) (а.с.10).

Сума по сплаті комісії за травень- листопад 2014 року становить 44,48 дол. США (6,34*7) (а.с.10).

Отже загальна сума проплати, що повинна була бути здійснена за зазначений період - сім місяців становить 2279,12 дол. США (1697,43 + 537,21 + 44,48).

Оскільки порука є припиненою на зазначений період, у який слід було сплатити позивачу 2279,12 дол. США, поручитель не є солідарно зобов"язана із ОСОБА_4 на повернення кредиту у зазначеній сумі заборгованості.

Виходячи із наведеного, відповідач ОСОБА_1 є солідарним боржником за зобов"язанням позичальника ОСОБА_4 на суму 5062,38 дол. США (7345,50 - 2279,12= 5062,38 дол. США.

Відступ судом першої інстанції від вищезазначених правових позицій Верховного Суду України є помилковий, оскільки не узгоджується із вимогами ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука є строковим зобов"язанням а тому у випадку пред"явлення вимоги до поручителя поза межами строку, повинні бути застосовані наслідки такого порушення, які вказані у цій нормі права-припинення поруки на цей строк.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що кредитор не набув право вимоги до Поручителя, оскільки не направив йому рекомендованим чи цінним листом повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому ( або в тій чи іншій його частині), як цього вимагає пункт 2.1. договору Поруки від 18.04.2007 року, суд вважає безпідставними, виходячи з того, що згідно роз"яснень у пункті 24. Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначається, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням. У разі зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення суми солідарного стягнення із ОСОБА_1 в користь позивача заборгованості підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п. 2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п.2 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 травня 2018 року в частині визначення суми солідарного стягнення із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства КБ «Надра» в особі Філії ПАТ КБ «Надра» Тернопільське РУ заборгованість за кредитним договором № 261/2007-Ф в сумі 7341,50 доларів США, що еквівалентно 151160,50 гривень змінити із суми 7341,50 доларів США на 5062, 38 доларів США.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий -

Судді -