Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/925/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі суддів:

судді доповідача Папоян В.В.

суддів Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м.Харькова за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2018 року цивільну справу №234/13483/15-ц за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та інфляційних витрат (суддя Лутай А.М.),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 15.04.2008р між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит №Д125/IЖ-003.08.1, за умовами якого банк надав відповідачу у кредит у сумі 146 450 грн. на строк до 15.04.2028р включно зі сплатою 10,90% річних.

18.07.2008р між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №1549/08, згідно з яким Банк передав останньому всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит, відповідно до якого, позивач набув право нового кредитора.

Оскільки відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, то позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором з урахуванням інфляційних втрат у загальній сумі 134 235,30 грн., а саме: основну суму боргу - 126 767,70грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 5451,07грн., інфляційні втрати - 2016,53грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит в загальному розмірі 134 235,30 грн. та судовий збір в сумі 1342,35 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просив скасувати зазначене рішення суду повністю та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд ухвалив оскаржуване рішення з численними порушеннями, оскільки проводив судовий розгляд за правилами вже не діючого ЦПК України. Суд у порушення норм ЦПК України не відклав розгляд справи за його заявою і розгляну справу у його відсутності, чим порушив принцип змагальності сторін. Крім того, суд не розглянув клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналу Договору про іпотечний кредит; не залучив до участі у справі у якості третьої особи його дружину ОСОБА_3, яка є поручителем за вказаним кредитним договором. Висновок суду, що ним начебто визнано позовні вимоги у повному обсязі не відповідає дійсності, оскільки ним лише було визнано, що він укладав Договір про іпотечний кредит, але позов він не визнавав.

Крім того, звертає увагу, що відповідач у порушення норм зазначеного договору не отримував письмового повідомлення про відступлення права вимоги, а також про повернення суми боргу на вимогу кредитора та відсутній акт прийому-передачі при відступлення права вимоги саме за його кредитним договором. Тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів на користь позивача.

Представник Державної іпотечної установи надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається на те, що відповідач у порушення вимог Договору не повідомляв про зміну свого місцезнаходження та зловживав своїми процесуальними правами. Вважає, що доводи щодо відсутності оригіналу договору не спростовують висновків суду. Копія належним чином завіреного іпотечного договору міститься у матеріалах справи, у відповідача є свій примірник оригіналу цього договору. Щодо залучення у якості третьої особи поручителя ОСОБА_3, вважають, що це є правом, а не обов'язком банку. Крім того, вважає, що скаржник посилається на пункти договору, що не відповідають дійсності. Також позивач зазначає, що посилання на процесуальні порушення при розгляді справи є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач та його представник у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші особи які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням законодавства є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статей 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 цього Кодексу до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (ст.ст.1046-1053) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15.04.2008р між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про іпотечний кредит №Д125/IЖ-003.08.1, відповідно до якого відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 146 450 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,90% на рік, з кінцевим строком повернення кредиту 15 квітня 2028 року включно.

Відповідно до п. 2.4 укладеного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючі з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 1501,69 грн. відповідно до Графіка погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань.

Як убачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами по справі ВАТ «Родовід Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте у порушення умов договору відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до наданої позивачем довідки наявна загальна сума заборгованості у розмірі 134 235 грн. 30 коп., яка складається з заборгованості за основним зобов'язанням у сумі 126 767 грн. 70 коп., заборгованості за відсотками у сумі 5 451 грн. 07 коп., інфляційних втрат у сумі 2016 грн. 53 коп.

Згідно до Договору відступлення права вимоги №1549/08, укладеного 18.07.2008р між Державною іпотечною установою та ВАТ «Родовід Банк», останній передав ДІУ всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено умови кредитного договору, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит №Д125/IЖ-003.08.1 від 15.04.2008р. в загальній сумі 134 235,30 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, цивільного законодавства та у строки зазначені в договорі. Позичальником не були виконанні зобов'язання, визначені у кредитному договорі, а оскільки зобов'язання не виконано, то враховуючи вимоги ст.ст. 512, 514 ЦК України, заборгованість підлягає стягненню на користь позивача.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що Державна іпотечна установа є неналежним позивачем, оскільки відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Аналогічні роз'яснення зазначено у правових позиціях викладених Верховним Судом України у постановах від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та від 20.01.2016р у справі № 6-2765цс15.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд встановив, що укладаючи договір відступлення права вимоги банк і позивач не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Крім того, відповідно до п. 8.1 договору про іпотечний кредит зазначено, що позичальник повідомлений та згоден, що права вимоги за договором можуть бути відступлені Державній іпотечній установі.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи довідки про стан заборгованості за договором про іпотечний кредит станом на 18 травня 2015 року заборгованість за договором виникла з грудня 2014 року. Отже, відповідачем вносились платежі на погашення кредиту в період і після заміни кредитора яка відбулася 18 липня 2008 року. Платежі в рахунок погашення заборгованості здійснювались саме на користь позивача, тобто відповідач усвідомлював та погоджувався, що новим кредитором є саме Державна іпотечна установа.

Доводи апеляційної скарги, що не направлення кредитором попередньої вимоги про сплату заборгованості порушує права божника на повернення суми за договором на вимогу кредитора, з посиланням на п. 5.3.3 договору про іпотечний кредит, є безпідставними.

Відповідно до п.5.3.3 укладеного між сторонами договору позичальник зобов'язаний у разі порушення умов цього Договору та/або Іпотечного договору на вимогу Кредитора достроково повернути Кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, комісійної винагороди в разі, якщо дострокове погашення відбувається в межах строку, передбаченого п.4.1 цього Договору.

Проте враховуючі, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачем здійснювалися будь-які дії для виконання ним зазначеного в п.5.3.3 договору обов'язку, то не направлення кредитором попередньої вимоги не позбавляє позичальника від необхідності виконання зобов'язання по поверненню кредитних коштів та не впливає на правильність правових висновків суду про стягнення заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно порушення судом порядку розгляду справи, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 п.9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції справа була розглянута у відсутність сторони, чим було порушено принцип змагальності сторін, оскільки відповідно до ч.1 та 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи убачається, що справа перебуває в провадженні суду з 08.09.2015 року та неодноразово призначалася до розгляду у судовому засіданні. Проте розгляд справи відкладався, у тому числі за клопотання відповідача 22.03.2017 року, 05.09.2017 року, 03.11.2017 року та 26.12.2017 року.

Відповідно до приписів ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_2 на адресу суду першої інстанції від 23.01.2018 року останній належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання 23.01.2018 року та заявляв клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Проте в заяві про відкладення справи відповідачем не наведено обставин, які б перешкоджали розгляду справи по суті за наявними в матеріалах справи документами.

Та зважаючи на те, що безпідставне відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування та порушення встановлених ст.. 210 ЦПК України строків розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості розгляду справи у відсутність сторони.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо незалучення ОСОБА_3, яка є поручителем за кредитним договором у якості третьої особи, оскільки відповідно до ст.. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Проте відповідних заяв до суду першої інстанції у тому числі від відповідача по справі не надходило.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Таким чином, пред'явлення вимог до поручителя є лише правом кредитора.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не оглянув оригінал кредитного договору, не заслуговує на увагу, оскільки належним чином завірені копії договору надавалися до суду першої інстанцій, відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та його умов. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював оплату кредиту. При зверненні до суду позивачем було надано розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростовано.

Інші доводи і обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх досліджені та встановлені були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовує правильність правових висновків суду. Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

І.В. Кішкіна

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складений 13.08.2018 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян