Справа № 538/1391/18
Провадження № 2/538/589/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Бондарь В.А.,

за участю секретаря Криворучко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиці Полтавської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 30.11.2016 року в розмірі 12744,39 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з"явився, надав до суду відзив на позовну заяву, справу просить розглядати без його участі, позовні вимоги визнає частково.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як встановлено судом, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 30.11.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 5711,34 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця - відповідач надає банку грошові кошти для погашення боргу.

Позивач свої зобов'язання виконав, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, встановлених договором.

Сторонами погоджено, що зобов"язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов"язаннями.

Згідно п. 1.1.3.2.11 Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредиту клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, згідно якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов"язаннями.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів позивачу.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 03.09.2018 року має заборгованість в розмірі 12744,39 грн., яка складається з наступного: 5409,34 грн. - заборгованість за кредитом, 2321,00 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 3761,03 грн. - нараховано пені та комісії, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 1253,02 грн.

Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору б/н від 30.11.2016 року та має заборгованість: 5409,34 грн. - заборгованість за кредитом, 2321,00 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом.

Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню.

В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 3761,03 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог.

Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобов"язання (ст.611 ЦК України).

В свою чергу, з аналізу довідки про умови кредитування, Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги.

Таким чином, правовідносини, пов"язані із сплати пені та правовідносини, пов"язані з сплатою комісії мають різну правову природу.

В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3761,03 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком».

Окремий розрахунок пені та комісії відсутній.

Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, тарифів, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.

Крім того, позовні вимоги в частині стягнення 224,50 грн. штрафу задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктами 2.1.1.5.5 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобов"язань більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов"язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 7 730,34 грн., тобто 60,66 % то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 068,82 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 549, 610, 611, 629, 1048-1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 265, 280, 354 ЦПК України, Конституції України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.11.2016 року у розмірі 7 730,34 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 1 068,82 грн. Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області ОСОБА_2