Справа № 466/5389/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Окілко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради , третьої особи приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_4 про визнання майна спадковим та визнання права власності в порядку спадкування

установив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись із позовом , у якому просять визнати кв №88 на вул. Шевченка 392 «а» у м. Львові спадковим майном по смерті ОСОБА_5 та визнати за ними право власності на вказане спадкове майно.

Свої вимоги мотивують тим, що 30 грудня 2016 року помер їх рідний брат - ОСОБА_5, 21.04.1970р.н., що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 І-СГ №448217. Після його смерті залишилося спадкове майно кв.88 на вул. Шевченка 392 а у м. Львові. Після подачі заяв про оформлення спадщини та відкриття спадкової справи у приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_7 зясувалось, що у брата відсутні правовстановлюючі документи на належну йому квартиру. Позивачам було відомо , що брат звертався у відділ приватизації Шевченківської райадміністрації м. Львова по питанню приватизації квартири , однак через хвороби та поганий стан здоровя не зміг отримати свідоцтво про право власності на квартиру. Вважають спірну квартиру спадковим майном по смерті брата та просять визнати за ними право власності на вказане майно у рівних частках, як за спадкоємцями другої черги.

У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та дали пояснення, аналогічні змісту позову .

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради позовні вимоги заперечив та пояснив у задоволенні позову відмовити через відсутність доказів того, що ОСОБА_5 звертався у відділ приватизації ЛМР та розпочав процес приватизації квартири .

Представник третьої особи у судове засідання не зявилась, просить справу розглянути у її відсутності.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований у кв.88 на вул. Шевченка 392 «а» у м. Львові.

В процесі передачі будинку на баланс міської ради змінювалась нумерація квартир, внесено відповідні відмітки у паспорт, квартира померлого ОСОБА_8 отримала № 88 (раніше №135).

Ордер від 12.07.2000 року, який виданий на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету ОСОБА_3 заводу «Автонавантажувач» від 23.05.2000 р. був виданий на квартиру №135. Після проведення необхідних дій в КП ЛОР «БТІ та ЕО» був виготовлений технічний паспорт на квартиру №88. На квартиру вже з цим номером було видане Розпорядження Шевченківської райадміністрації від 13.03.201 Зр. №111.

Відповідно до копії заяви №4/4033 від 25.01.2008 р. ,яка міститься у матеріалах реєстраційної справи у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» , ОСОБА_5 звертався із заявою про приватизацію вказаної квартири та виготовленням у звязку із цим технічного паспорта. Заява була прийнята до виконання, про що свідчать відмітки на самій заяві.

9 квітня 2013 року ОСОБА_8 подав необхідні документи для приватизації квартири АДРЕСА_1 у відділ приватизації Шевченківської районної адміністрації м. Львова.

Листом від 06.06.2013 року №361 на звернення ОСОБА_5 останнього поінформовано, що рішення про приватизацію квартири не прийнято , оскільки відбулась реорганізація відділу приватизації Шевченківського району, а тому свідоцтво про право власності на квартиру буде видане відділом приватизації Франківського району м. Львова.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 ствердив, що у 1991-2017 рр працював у відділі приватизації Франківської райадміністрації м. Львова. 06.06.2013 року на звернення ОСОБА_5 ним дійсно була надана відповідь про те, що згідно службової записки завідувача відділу приватизації житла Шевченківської райадміністрації м. Львова ОСОБА_10 09.04.2013 р. ОСОБА_5 було подано заяву про приватизацію квартири за адресою вул. Шевченка 392»а»/88 з пакетом необхідних документів. Рішення про приватизацію вказаної квартири не було прийняте у звязку із тим, що рішенням ОСОБА_3 міськвиконкому №198 від 05.04.2013р. відділ приватизації Шевченківського району повинен був реорганізовуватись шляхом припинення юридичної особи та приєднання до відділу приватизації Франківського району м. Львова. На час надання відповіді був складений передавальний акт від 29.05.2013 р., по якому до відділу приватизації Франківського району м. Львова передавались архівні документи відділу приватизації Шевченківського району м. Львова за період 2006-2012 років. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_5 було б видано, якби відділ приватизації Шевченківського району м. Львова передав всі його документи до відділу приватизації Франківського району м. Львова. Як ствердив у судовому засіданні свідок таких випадків непередачі справ про приватизацію із одного відділу в інший у той період часу було багато.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав та нотаріусом як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора, шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Одночасно реєстратори бюро технічної інвентаризації, які були підключені до реєстру прав власності на нерухоме майно, позбавлені прав реєстрації речових прав. Тобто, після законодавчої зміни процедури реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_5 повинен був отримане свідоцтво подати до інших (а не БТІ) уповноважених органів (реєстраторів, нотаріусів), однак цього не зробив, зокрема через неоформлення йому свідоцтва про право власності на квартиру до дня смерті.

ОСОБА_5 згідно поданої позивачами копії свідоцтва про смерть помер 30.12.2016 р.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Ч.4 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в ч.5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про визнання за спадкоємцем права на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець від 13.12.2013 по справі № 6-121цс13, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, набуває право на квартиру державного житлового фонду, в якій за життя проживав спадкодавець, за умови, що на час відкриття спадщини квартира була місцем постійного проживання спадкодавця або він зберігав право користування нею, спадкодавець подав у встановленому порядку заяву про її приватизацію, однак квартира безпідставно не була передана йому у власність.

Крім того, вказана постанова ВСУ містить правову позицію, відповідно до якої право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виходячи із поданих ними свідоцтво про народження та одруження являються рідними братом та сестрою померлого ОСОБА_5.

Як вбачається із копії спадкової справи по смерті ОСОБА_5 інших спадкоємців ,крім позивачів, немає.

Відтак, в силу дії ст.3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України позивачі лише в судовому порядку можуть захистити свої права.

Позивачі погодились, що їх право на спадкове майно померлого ОСОБА_5 , а саме на квартиру на вул. Шевченка 392»а» /88 у м. Львові є рівними.

Відтак, оцінюючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 15,345,1216, 1261 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру №88 на вул. Шевченка 392»а» у м. Львові спадковим майном по смерті ОСОБА_5.

Визнати :

за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири з за адресою: Львів, АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5

-за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: Львів, АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів.

Суддя ОСОБА_11