ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 639/3046/18-ц

провадження № 22ц/818/1128/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року в складі судді Труханович В.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2006 року у справі № 2-1728/06 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі ? частини всіх доходів, щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01 січня 2006 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного рішення суду 03 квітня 2006 року судом видано виконавчий лист.

Зазначила, що з моменту ухвалення судового рішення впродовж 12 років підряд відповідач повністю ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого його дочка позбавлена батьківського матеріального утримання, що значною мірою обмежило дитину в розвитку її здібностей і можливостей підготовки до дорослого життя.

Згідно розрахунку державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 30 серпня 2007 року станом на 01 січня 2007 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів за 2006 рік становила 3120,87 грн., розмір встановлених в 2006 році щомісячних платежів - 280,00 грн., станом на 30 серпня 2007 року заборгованість відповідача досягла 5360,87 грн.

Із розрахунку державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 лютого 2018 року вбачається, що станом на 01 лютого 2018 року заборгованість відповідача досягла 98 313,27 грн.

Із розрахунку державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12 квітня 2018 року вбачається, що станом на 01 квітня 2018 року заборгованість відповідача зменшилась до 18 610,27 грн.

Згідно розрахунку державного виконавця від 18 травня 2018 року відповідач здійснив 05 травня 2018 року ще два платежі по заборгованості на загальну суму 15 313,27 грн., залишок заборгованості станом на 18 травня 2018 року зменшився до 3297,00 грн.

Зазначила, що за час прострочення сплати аліментів ОСОБА_2 придбав нерухоме майно, а саме 02 червня 2015 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та 13 грудня 2016 року - ? частку трикімнатної квартири АДРЕСА_2.

Вважала, що матеріальний стан відповідача, окрім придбання квартир, надав йому можливість одружитись і мати ще двох дітей, але необхідність матеріально утримувати першу дитину відповідач ігнорував до тих пір, коли в межах виконавчого провадження на нього накладено обмеження.

Зазначила, що оскільки аліменти повинні сплачуватись помісячно, розрахунок пені повинен здійснюватись за кожний окремий місяць, за яким мається прострочення, тобто пеня на заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 січня 2007 року по 01 березня 2018 року становила 1 589 053,47 грн.

Вказала, що чинним законодавством встановлено максимальний розмір нарахованої пені не більше 100% від заборгованості, тому вважає за необхідне зменшити розмір пені до 97 522,36 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів станом по 01 березня 2018 року в сумі 97 522,36 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів станом на 01 березня 2018 року в сумі 50 000,00 грн. та витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення змінити, скасувавши його в частині відмови у стягненні з відповідача повного розміру нарахованої пені в сумі 97 522,36 грн. та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача нараховану пеню в повному розмірі в сумі 97 522,36 грн., вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за дванадцятирічне ухилення від сплати аліментів обмежена законом сума пені в розмірі не більше 100% від заборгованості не є завеликою для відповідача, оскільки він має можливість її сплатити за рахунок навіть одного наявного у власності і вільного від використання самим відповідачем об'єкту нерухомості - житлової кімнати АДРЕСА_1 що дружина відповідача, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною жодним чином не дає їй статусу непрацездатної і такої, що перебуває на утриманні чоловіка; що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що на його утриманні також знаходиться і його батько.

08 листопада 2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому, зазначив, що у нього змінився сімейний стан, на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки у відповідача змінився сімейний стан, нараховану позивачем пеню може бути зменшено.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 24 липня 1998 року по 27 червня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2006 року по справі № 2-1728/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця у розмірі ? частини прибутку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 січня 2006 року до досягнення повноліття дитиною; стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, на користь ОСОБА_1 80,00 грн. щомісяця починаючи з 01 січня 2006 року та вирішено питання щодо судових витрат.

На виконання вказаного рішення суду 03 квітня 2006 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 2-1728/06.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова від 05 липня 2006 року № 615/13-06 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1728/06.

Відповідно до розрахунку заборгованості по виплаті аліментів Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 30 серпня 2007 року станом на 01 січня 2007 року заборгованість у ОСОБА_2 по сплаті аліментів становила 3120,87 грн., розмір встановлених в 2007 році щомісячних платежів - 280,00 грн., розмір заборгованості по виплаті аліментів станом на 30 серпня 2007 року = 5360,87 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області станом на 22 лютого 2018 року разом заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 становила 98 313,28 грн., станом на 01 березня 2018 року - 99 961,77 грн. У березні 2018 року ОСОБА_2 сплатив частину заборгованості в розмірі 83 000,00 грн., у квітні 2018 року - 15013,27 грн., та 300,00 грн., у травні 2018 року - 6594,00 грн. (а. с. 95).

Станом на 01 червня 2018 року заборгованості у ОСОБА_4 по аліментам немає, тобто станом на день звернення до суду з позовом у ОСОБА_4 заборгованості по аліментам не було.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний в Харківському міському центрі зайнятості з 04 червня 2018 року.

17 лютого 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з частиною 2 статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 не виконував судове рішення щодо стягнення з нього аліментів до квітня 2018 року. Станом на день звернення до суду з позовом до нього заборгованості по аліментам немає.

З розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, наданого позивачем вбачається, що за період з 01 січня 2007 року по 01 березня 2018 року розмір пені складає 1 588 993,42 грн., який відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

16 липня 2018 року ОСОБА_1 зменшила розмір неустойки до 97 522,36 грн.

Крім дочки ОСОБА_3, ОСОБА_2 має на утриманні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, враховуючи сімейний стан ОСОБА_2 дійшов обґрунтовано висновку щодо зменшення розміру неустойки до 50 000,00 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що обмежена законом сума пені в розмірі не більше 100% від заборгованості не є завеликою для відповідача, оскільки він має можливість її сплатити за рахунок навіть одного наявного у власності і вільного від використання самим відповідачем об'єкту нерухомості - житлової кімнати АДРЕСА_1 що судом першої інстанції не враховано, що вказана відповідачем нужденність не узгоджується з наявними доказами, а саме, при такій нужденності наявні два житлові об'єкти нерухомості, які не використовуються родиною відповідача; що дружина відповідача має право на відпустку по догляду за народженою в 2017 році дитиною, що жодним чином не дає їй статусу непрацездатної і такої, що перебуває на утриманні чоловіка; що відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що на його утриманні також знаходиться його батько, у зв'язку з чим необхідно задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, не можуть підставою для скасування рішення суду, виходячи з вимог частини 2 статті 196 СК України.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

А.І. Овсяннікова

Повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.