Номер провадження 2/754/4927/18
Справа №754/8261/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді - Галась І.А.

при секретарі - Ленській Т.

за участі: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

26.06.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 та на її утримання, як дружини, до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позовні вимоги мотивувала наступним.

Після розірвання шлюбу, відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 25.05.2017 року, між нею, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або ОСОБА_1) та ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач або ОСОБА_2), дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає зі позивачем, матір'ю - ОСОБА_1. Зазначила, що забезпечую йому належний догляд, піклування та сприятливі умови для життя, матеріальним забезпеченням дитини, відповідач не займається взагалі.

З моменту народження спільного сина, вона (позивач) дбає про нього, приділяє йому увагу, сприяє його духовному, моральному, фізичному розвитку. Позивач працевлаштована та офіційно перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, алкогольними напоями не зловживає, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває раніше не судима, є емоційно-стійкою та врівноваженою.

Жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, право на яке йому гарантоване чинним законодавством, з її (позивача) боку, не чиниться, тому спору з приводу спілкування з дитиною, між нею та відповідачем не виникає. Мати та батько мають рівні права на виховання та спілкування з дитиною.

В позові зазначила, що на даний час ОСОБА_2 не має офіційного доходу, працює на посаді інспектора-оцінювача та має мінливий дохід, що прямо залежить від відсотку наданих ним послуг. Також відомо, що ОСОБА_2 є керівником компанії «ДЕЛЬФІУС», дохід невідомий але середня заробітна плата на даних посадах по регіону складає не менше 10 000 грн.

Згідно з ч.1 ст.184 СК України передбачено, що у випадку коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно з дня звернення з позовом до суду, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття.

Крім того, позивач зазначила, що станом на час звернення до суду, вона ОСОБА_1 знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто не має доходів та не може себе матеріально забезпечити.

Тому, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій одиниці у розмірі 1 500 гривень щомісячно, до досягнення малолітнім сином трирічного віку.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 гривень щомісячно починаючи з 26 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1500 гривень щомісячно починаючи з 26 червня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

28.12.2017 р. відповідач звернувся до суду з заявою перегляд заочного рішення суду від 17.11.2017 р.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2018 р. заяву про перегляд заочного рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівзадоволено. Заочне рішення від 17 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментівскасувати і призначити справу до розгляду в загальному порядку на 30 травня 2018 року на 14 годину 00 хвилин у приміщенні суду.

В судовому засіданні 30.05.2018 р. позивач позовні вимоги підтримувала з підстав наведених в позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що відповідач дитину від іншого шлюбу також не утримує - має заборгованість близько 200000 гривень, його батьки є працездатними і їх забезпеченням відповідач також не займається. Наголосила, що відповідач є особою працездатного віку має можливість та зобов'язаний утримувати їх спільного сина. Наголосила, що законодавством передбачено, що чоловік зобов'язаний брати участь у забезпечені матеріального благополуччя дружини протягом її вагітності та перших років після народження дитини. Оскільки вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто немає доходів та не може себе матеріально забезпечувати.

В судовому засіданні 30.05.2018 р. відповідач позов визнав частково, зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти в розмірі 800 грн., оскільки у нього на утриманні перебуває також дитина від попереднього шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, він активно допомагає своїм пристарілим батькам, які цієї допомоги потребують, окрім того, у нього народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ще одна дитина від співмешканки, однак, ще свідоцтво про народження не оформлено, але яку він також має утримувати. Зазначив, що має постійне місце роботи з невеликою заробітною платою. В частині стягнення аліментів на утримання позивача ОСОБА_1 позов не визнав та заперечував в задоволені в цій частині.

Представник відповідача - ОСОБА_3 з розміром визначених аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 не погоджувався, зазначив, що розмір аліментів має бути визначений в межах визначених чинним законодавством України, зокрема, на утриманні відповідача окрім спільного сина сторін перебуває малолітній син від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого відповідач сплачує аліменти, а також новонароджений хлопчик ІНФОРМАЦІЯ_2 р. Окрім цього, відповідач допомагає матеріально свої непрацездатним хворим батькам.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та доводи представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом об'єктивно встановлено та вбачається з свідоцтва про шлюб (повторно) серії НОМЕР_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрували шлюб, про що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. складено відповідний актовий запис №402 . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу «ОСОБА_1» (а.с.4).

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2017, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2017, шлюб, зареєстрований 27 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а/з № 402) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Сторони по справі мають спільного сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно), серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №71 від 12.01.2016 р. Відповідно до свідоцтва про народження, в графі батько прописано - ОСОБА_7 (відповідач), в графі мати - ОСОБА_1 (а.с.5).

Судом встановлено, малолітній син подружжя - ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю, позивач у справі та перебуває на її утриманні.

Крім того, судом встановлено, та підтверджено відповідачем під час розгляду справи, що останній раз відповідач ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання їх спільного сина, десь в січні в розмірі 900 грн.

У відповідності до довідки вих. №21 від 26.12.2017 р., виданої ОСОБА_2 в тому, що він працює у ТОВ «КТК-ГРУП» на посаді директора з посадовим окладом 4 000,00 грн. (а.с.62)

У відповідності до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3, відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.41).

Відповідно до рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 20.09.2007 р. (справа №2-599/2007 рік) стягнуто з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь позивача ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/в всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 01.08.2007 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.63).

У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам від 09.02.2018 р., виданого відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-599/2007 р. від 20.09.2007 р. (а.с.72).

Стороною відповідача, на підтвердження своєї правової позиції було надано копію медичного свідоцтва про народження №1272, що підтверджує що у громадянки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народився хлопчик. У відповідності до п. 9 даного медичного свідоцтва про народження - мати дитини в зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с.88-89).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Згідно з частиною другою статті 181 СК Україниза домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 17постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України,).

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В даному випадку суд керується загальним правилом - визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, офіційно працює та має стабільний заробіток, також суд враховує те що на його утриманні від першого шлюбу перебуває малолітній син, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька і приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.006.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття.

При визначені розміру аліментів суд не бере до уваги доводи сторони відповідача, про те, що на його утриманні перебувають непрацездатні хворі батьки, оскільки належних та допустимих доказів відповідачем суду надано не було, окрім того в судовому засіданні відповідач повідомив суду, що систематичної допомоги батькам не здійснює, інколи може надіслати кошти. Крім того, суд не бере до уваги те, що на утриманні відповідача перебуває новонароджена ІНФОРМАЦІЯ_2 р. дитина, оскільки належних та допустимих доказів не надано, зокрема не надано Свідоцтва про народження дитини, де в графі «батько» був зазначений відповідач ОСОБА_2

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв'язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи й, на думку суду, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.

Суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку суд враховує розмір аліментів які стягнуті з відповідача на утримання дитини, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає можливим визначити розмір аліментів в сумі 1/16 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 26.06.2017 р. і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідноіз ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 75,80,84, 180- 183, 191 СК України,ст. ст. 12, 13, 81, 141,258- 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 26 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/16 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 червня 2017 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: