Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 758/11858/15-ц

провадження № 61-856св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім»,

представник відповідача - ОСОБА_9,

третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічівське»,

представник третьої особи - ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Кравець В. А., від 21 листопада 2017 року

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_7, приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Іллічівське» (далі - ПрАТ «СК «Іллічівське»), про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 01 квітня 2015 року сталася ДТП за участю автомобілів «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість майнового збитку, відповідно до звіту про визначення вартості майнового збитку від 05 червня 2015 року № 193, станом на 05 червня 2015 року, автомобілю «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2, становила 195 547,74 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ліміт відповідальності за заподіяну майнову шкоду складав 50 000 грн.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_7 майнову шкоду у розмірі 145 574,74 грн та з ПрАТ «Київський страховий дім» 50 000 грн відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відсутні договірні відносини між ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_7 страхове відшкодування має виплачувати ПрАТ «Іллічівське», з яким 22 липня 2014 року ОСОБА_7 уклала договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4

24 500 грн страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 145 574,74 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не було враховано положення статі 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому помилковим є висновок про те, що між ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_7 відсутні договірні відносини, у зв'язку з чим вважав, що ОСОБА_7 на час ДТП правомірно володіла автомобілем «Фольксваген», який було застраховано у ПрАТ «Київський страховий дім». Вважав, що укладаючи 22 липня 2014 року договір страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ «СТ «Іллічівське» ОСОБА_7 не повідомила страховика про наявність іншого договору страхування, який відповідно до положень статті 20 зазначеного Закону, був чинний, а тому договір, укладений з ПАТ «СТ «Іллічівське» за правилами пункту 3 частини 1 статті 989 ЦК України є нікчемним і не породжує будь-яких прав та обов'язків. Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ПрАТ «СК «Київський страховий дім» зобов'язане виплатити страхове відшкодування позивачу, згідно з умовами договору. Враховуючи вимоги статті 1194 ЦК України апеляційний суд вважав, що позивач має право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Київський страховий дім» у розмірі 24 500 грн та відшкодування майнової шкоди у розмірі 145 574 грн 74 коп. від ОСОБА_7

У грудні 2017 рокуПрАТ «Київський страховий дім» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених вимог до ПрАТ «Київський страховий дім» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 01 квітня 2015 року сталася ДТП за участю автомобілів «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановами Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року ОСОБА_7 притягнено до адміністративної відповідальності у зв'язку із порушенням Правил дорожнього руху України.

Відповідно до звіту про визначення вартості майнового збитку від 05 червня 2015 року № 193, вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля «Mazda CX-5», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 195 547,74 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ПрАТ «СК «Іллічівське», треті особи: приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_7, про стягнення 50 000,00 грн, позов задоволено.

Вказаним рішенням встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Volkswagen Touareg» як страхувальника на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» за полісом № АІ/1602426, за яким ліміт по майну становив - 50 000,00 грн, а фрашиза - 1 000,00 грн та у

ПрАТ «СК «Іллічівське» за полісом № АІ/2119213, за яким ліміт по майну становив - 50 000,00 грн, а франшиза - 0 грн.

13 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до ПрАТ «СК «Іллічівське» з претензією № 1312 та 23 червня 2016 року до ПрАТ «Київський страховий дім» з претензією № 1974 щодо виплати страхового відшкодування, проте їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Часиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (пункт 3 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_3 була застрахована згідно з полісом АІ 1602426 у ПрАТ «СК «Київський страховий дім» 05 червня 2014 року. Страхувальником за даним полісом був ОСОБА_11 Ліміт відповідальності встановлено 50 000 грн, франшиза - 1000 грн.

Судом встановлено, що сторони не заперечували, що пунктом 8 даного полісу передбачені особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу, а саме до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше трьох років. Сторони також не заперечували того факту, що водійський стаж ОСОБА_7 на час ДТП становив менше 3-х років.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно зі статтею 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що при зміні власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування, укладений з попереднім власником залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов'язків страхувальника.

Страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним (пункт третій частина перша статті 989 ЦК України).

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що між ПрАТ та ОСОБА_7 виникли договірні правовідносини на підставі договору страхування згідно з полісом № АІ1602426, що узгоджується з вимогами статті 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та враховуючи те, що укладаючи договір страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ «СК «Іллічівське» ОСОБА_7 не повідомила страховика про наявність іншого договору страхування, який був чинний, а тому на підставі пункту 3 частини першої статті 989 ЦК України вказаний договір є нікчемним та не породжує будь-яких прав та обов'язків, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Київський страховий дім» та ОСОБА_7 у межах позовних вимог.

Доводи ПрАТ «СК «Київський страховий дім» про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 відповідно до умов полісу № АІ 1602426 не є застрахованою, так як її водійський стаж становить менше 3-х років, а тому такі особи до керування транспортним засобом не допускаються, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до листа моторно-транспортного страхового бюро України від 24 грудня 2015 року, умови щодо недопущення до керування забезпеченим транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років впливають на розмір страхового внеску. Коригуючий коефіцієнт було встановлено 1,35, який може застосовуватися як для укладення договорів, згідно яких водійський стаж допущених до керування осіб 3 роки і більше, так і для договорів, укладених з допущенням до керування осіб незалежно від їх водійського стажу, а тому дані умови не впливають на виплату страхового відшкодування.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська