"06" грудня 2018 р.
Справа № 150/660/18
Провадження по справі №2/150/251/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до районного суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 01.09.2018 року укладено договір купівлі продажу житлового будинку та земельних ділянок, відповідно до якого позивачем як покупцем виконано всі умови зазначеного договору, однак, ОСОБА_2 як продавцем не виконано обовязку, обумовленого даним договором щодо його посвідчення в нотаріальному порядку в строк до 01 жовтня 2018 року. З огляду на зазначені обставини ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із даним позовом для визнання права власності на нерухоме майно, яке придбано нею відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі продажу.

Сторони, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, клопочуть про розгляд справи у їх відсутність, подавши через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області відповідні письмові заяви.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на наступне.

01 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок.

Встановлено, що предметом договору купівлі продажу, укладеного 01.09.2018 року між ОСОБА_1 (позивачем по справі) з однієї сторони як покупцем та ОСОБА_2 (відповідачем по справі) як продавцем з іншої сторони, є житловий будинок №7 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 32,0 кв. м., земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:0601, площею 0,1500 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0602, площею 0,1142 га, які розташовані по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області.

Дослідженими письмовими матеріалами справи достовірно встановлено, що вище зазначений договір купівлі продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку №7 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 32,0 кв. м., земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:0601, площею 0,1500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0602, площею 0,1142 га, які розташовані по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, укладено між сторонами з погодженими всіма належними умовами купівлі продажу, зокрема, предмета договору, його ціни, строків проведення оплати за майно, порядку передачі коштів та переходу нерухомого майна у власність ОСОБА_1, посвідчення договору в нотаріальному порядку.

На підтвердження та виконання умов укладеного договору ОСОБА_1 того ж дня 01.09.2018 року було проведено повний розрахунок з продавцем і в готівковій формі сплачено обумовлену договором суму 28400 грн. 00 коп., що стверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання вище зазначеної суми коштів за продане нерухоме майно.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає, або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Після виконання ОСОБА_1 як покупцем зобовязань, встановлених договором купівлі продажу, ОСОБА_2 передано, а ОСОБА_1 прийнято продане їй нерухоме майно у вигляді житлового будинку №7 з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1500 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,1142 га, які розташовані по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, передано ключі від житлового будинку. З того часу вище зазначене нерухоме майно, яке придбано згідно договору купівлі продажу, перебуває у власності ОСОБА_1, про що свідчить наявність у неї відповідних правовстановлюючих документів, які їй передано продавцем, зокрема, інвентарної книги на домоволодіння, копії договору купівлі продажу житлового будинку, укладеного 26.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, рішення 6 сесії 7 скликання Чернівецької селищної ради від 15.07.2016 року.

Договір купівлі - продажу майна укладено між позивачем та ОСОБА_2 у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК України із досягненням між сторонами згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Пунктом 3.2 договору купівлі продажу житлового будинку та земельних ділянок, укладеного 01.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, встановлено обовязок ОСОБА_2 як продавця нерухомого майна, в строк до 01 жовтня 2018 року посвідчити даний договір в нотаріальному порядку. Однак, відповідачем в обумовлений строк, тобто, до 01.10.2018 року, не виконано обовязку щодо посвідчення договору в нотаріальному порядку, як того вимагає чинне законодавство.

З огляду на вище зазначені обставини ОСОБА_1 з метою захисту своїх майнових прав на нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельних ділянок, розташованих по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, які придбано відповідно до укладеного 01.09.2018 року договору купівлі продажу, змушена звернутися до суду із позовом.

Підтвердженням права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:0601, площею 0,1500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0602, площею 0,1142 га, розташовані по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, які є предметом договору купівлі продажу від 01.09.2018 року, є рішення 6 сесії 7 скликання Чернівецької селищної ради від 15 липня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд господарства із земель житлової та громадської забудови та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1142 га по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області.

З копії договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного 26.07.2016 року між ОСОБА_2 (відповідачем по справі), як покупцем та ОСОБА_3, як продавцем, вбачається, що предметом зазначеного договору є житловий будинок, розташований по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області. Вище вказаний договір нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1034.

Оригінал вище зазначеного договору купівлі продажу житлового будинку від 26.07.2016 року втрачено ОСОБА_2, а у зв'язку із тим, що будинок був частково знесений через заплановану перебудову, відновити правовстановлюючі документи на належний відповідачу будинок не представляється можливим.

За відсутності належних правовстановлюючих документів, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2018 року, що стверджується постановами приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області від 30.10.2018 року за номерами 293-02-31, 294-02-31 та 295-02-31.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункт 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, № 5 орієнтує суди на те, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.3 с.334 ЦК України).

Частиною 1 статті 209 ЦК встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Стаття 321 Цивільного кодексу України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі положень цивільного законодавства, що діяли на час укладення договору купівлі продажу від 01.09.2018 року, та положень цивільного законодавства, що діють на час прийняття рішення з даного спірного питання, суд дійшов висновку, що право власності на вище зазначене нерухоме майно ОСОБА_1 як покупцем набуто правомірно із укладених на законних підставах між сторонами правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно.

Оскільки, неналежне оформлення договору купівлі-продажу майна унеможливлюють ОСОБА_1 в повному обсязі реалізувати права власника, то задля захисту її порушеного права необхідно визнати за нею право власності на житловий будинок №7 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 32,0 кв. м., земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:0601, площею 0,1500 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0602, площею 0,1142 га, які розташовані по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази, якими підтверджуються її вимоги, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Керуючись ст.10, 11, 259, 263 - 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на:

- житловий будинок №7 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 32,0 кв. м., розташований по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:003:0601, площею 0,1500 га, розташовану по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області;

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0602, площею 0,1142 га, розташовану по вул. Тімірязєва, 7 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького Апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено відповідно до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя: Л.П. Цимбалюк