ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/743/18 Головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, третя особа - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування арешту,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про скасування арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 30.11.2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5869731, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 33000,00 доларів США, та зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом 11,90% річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № 5879417, посвідчений 30.11.2007 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. за реєстровим № 3180, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, державним реєстратором Запорізької обласної філії КП «Центр державної реєстрації» прийнято рішення № 36355173 від 28.07.2017 про передачу вказаної квартири у власність позивачу, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 21605819. Отже, позивач є власником вказаного нерухомого майна.

Позивачу стало відомо про наявність арешту, накладеного на квартиру 24.06.2015 року Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47102687, виданої 12.06.2015, у зв'язку із чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 21605656 про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належало ОСОБА_4

Позивач вказує, що має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте, існуючий арешт повністю унеможливлює реалізацію позивачем свого права щодо володіння та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, позивач просив суд звільнити з-під арешту квартиру реєстраційний № 101 загальною прощею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, що належить позивачеві, накладеного 24.06.2015 Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47102687, виданої 12.06.2015 року. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «ПУМБ» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «ПУМБ» подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2007 між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є позивач ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 5869731, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 33 000 доларів США із цільовим призначенням придбання квартири загальною площею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 4-8).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 5879417 (а.с.9-14), предметом іпотеки за яким є квартира загальною площею 65,37 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

28 липня 2017 державним реєстратором Запорізької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» прийнято рішення № 36355173 про передачу вказаної квартири у власність ПАТ «ПУМБ». До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис № 93981926 (а.с.15).

Постановою головного державного виконавця ВДВС ВП № 47102687 від 12.06.2015 року в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 335/14847/14-ц від 20.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 5869731 від 30.11.2007 року у розмірі 30 618,42 доларів США накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 та заборонено здійснювати його відчуження (а.с. 52).

Із цього ж таки реєстру заборон відчуження нерухомого майна вбачається, що вказаний вище іпотечний договір зареєстрований приватним нотаріусом Морозовою В.М.30.11.2017 року за №3180, тобто значно раніше аніж відповідний арешт на вказане нерухоме майно.

На даний час на виконанні ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 54810013 з примусового виконання виконавчих листів № 335/14847/14-ц від 20.03.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» судового збору 3 654,00 грн., штрафів на підставі п. 5.4 кредитного договору № 5869731 від 30.11.2007 в розмірі 30 364,60 грн., заборгованості за цим кредитним договором у розмірі 28 883,82 долари США, відсотків у розмірі 1 734,60 доларів США, пені у розмірі 1 492 долари США, штрафу 330 доларів США (а.с. 44, 47, 50).

Таким чином, саме ПАТ «ПУМБ» є стягувачем, а ОСОБА_4 боржником у вищевказаному виконавчому провадженні. З метою примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем і було накладено спірний арешт на майно боржника ОСОБА_4

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав нерухоме майно № 98766618 від 28.09.2017 року станом на час накладання арешту квартира належала боржнику (а.с. 39-41).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) заходами примусового виконанню рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно частин 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копію постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини 3 та 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного ВДВС або за постановою державного виконавця.

За змістом ст. 59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Судом першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, було вірно встановлено, що в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувана чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», являючись стягувачем та маючи відповідні права сторони у виконавчому провадженні, вільно розпоряджаючись ними на власний розсуд, ПАТ «ПУМБ», вважаючи, що накладеним арештом, його право щодо володіння та розпорядження своїм майном порушене, як ініціатор примусового виконання судового рішення, має можливість подати державному виконавцю відповідну заяву про повернення виконавчого документа та зняття арешту для реалізації свого права, а в разі її невиконання може оскаржити його дії.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів звернення представника ПАТ «ПУМБ» із відповідною заявою про повернення виконавчого документа та зняття арешту до державного виконавця, а тому звертаючись з позовом до ОСОБА_4 з вимогою звільнити майно з-під арешту, ПАТ «ПУМБ» обрало невірний спосіб захисту свого порушеного права, так як до компетенції відповідача ОСОБА_4 не належить право знімати арешт який він не накладав.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки за всіма виконавчими провадженнями в ході примусового виконання яких були накладені оскаржувані арешти, позивач є стороною, а саме стягувачем, та за вирішенням питання щодо скасування цих арештів необхідно звертатися зі скаргою в порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Окрім цього слід зазначити,що тлумачення статті 42 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Але позивач визначивши суб'єктний склад осіб,в якості відповідача по справі зазначив боржника за кредитним договором,який не був ініціатором арешту майна,а відділ державної виконавчої служби,яким накладена заборона, є третьою особою.

Також представником відповідача до суду апеляційної інстанції надані матеріали про те,що за зверненням ОСОБА_4 міністерством юстиції України проводилася камеральна перевірка,за наслідками якої прийняте рішення про притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора ЗОФ КП « Центр державної реєстрації » ОСОБА_6,і це може свідчити що між сторонами існує спір ,щодо правомірності набуття позивачем права власності на іпотечне майно.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що ухвалюючи рішення про відмову від позову, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК Укра їни, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: