Дата документу 16.10.2018 Справа № 554/9012/16-ц
Провадження № 2/554/666/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Поливяної О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу в порядку загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності нерухоме майно, визнання дій неправомірними;

за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору іпотеки;

за позовною заявою ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання дій протиправними, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач у жовтні 2016 року звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого стало ПАТ «ВТБ Банк») та ОСОБА_9 (в подальшому прізвище змінене на ОСОБА_9) були укладені генеральна угода про здійснення кредитування №10 від 21.12.2007 року, кредитні договори №22.45-10/07-СК від 21.12.2007 року, №22.47-10/07-СК від 21.12.2007 року, 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року. З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_9 як позичальника за вищезазначеними договорами, між ВАТ «ВТБ Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (іпотекодавець) було укладено договір наспаної іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року. Предметом іпотеки визначено нежитлову будівлю (приватний клуб), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 928,4 м2. ПАТ «ВТБ Банк» 18.11.2015 року відступило права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами на користь ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» згідно з договором №21 МБ та додаткової угоди №1 від 21.07.2015 року, а 30.11.2015 року - право вимоги за договорами іпотеки та договорами застави згідно з договором, зареєстрованим приватним нотаріусом за №2219 від 31.11.2015 року.

19.10.2016 року ТОВ «ФК «Поліс» звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 та останнім було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого внесено запис про право власності на вказану нежитлову будівлю загальною площею 931,6 кв.м. за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс». Підставою виникнення права власності зазначено: договір наступної іпотеки, №22.45-10/07-ДІ, серія та номер 6540, виданий 21.12.2007 року; договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, серія та номер 2219, виданий 30.11.2015 року. Позивач вказує, що до цього моменту право спільної часткової власності на вказану будівлю було зареєстровано таким чином: 37/100 - за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23.03.2015 року, укладеного з ОСОБА_11; 19/100 - за ОСОБА_1 на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 13.04.2009 року; 2/5 (40/100) за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 19.08.2011 року, укладеного з ОСОБА_7; 1/25 (4/100) за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2011 року, укладеного з ОСОБА_1

Позивач вважає рішення державного реєстратора протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки договір наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_7 містить п.5.1, яким передбачено, що іпотеко держатель звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені. Проте, договір про задоволення вимог іпотеко держателя між ПАТ «ВТБ Банк»/ТОВ «ФК «Поліс» та ОСОБА_7 не укладався, а тому, на думку позивача, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вказує на те, що іпотекодавець - ОСОБА_7 та інші співвласники не були повідомленні про звернення ТОВ «ФК «Поліс» із заявою про здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень, що свідчить про недотримання вимог законодавства. На підставі викладеного, просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 31938245 від 19.10.2016 року); скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» на нежитлову будівлю загальною площею 931,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01), номер запису про право власності 16976306; стягнути судові витрати на користь позивача.

20.06.2017 року позивачем подано до суду змінену позовну заяву із залученням як співвідповідача ТОВ «ФК «Поліс». Позивач вважає, що передача майна у власність вказаного відповідача вібулась без його належної оцінки на підставі застарілих даних, без доступу оцінщика до об'єкта оцінки, не на замовлення власника чи за рішенням суду, а тому висновки суб'єкта оціночної діяльності в звіті про оцінку, на думку позивача, є сумнівними. Вважав, що приватним нотаріусом не перевірено обґрунтованість розміру майнових претензій відповідача ТОВ «ФК «Поліс», які були задоволені за рахунок предмета іпотеки, чим було порушено майнові права іпотекодавця. Позивач вказує, що реєструючи право власності на спірне майн за відповідачем, нотаріус також належним чином не перевірив відсутність заборон на відчуження цього майна, окрім тих, які накладались іпотекодержателем. За таких обставин, на переконання позивача, до вирішення питання про зняття арешту відповідач не вправі був здійснювати дії щодо реєстрації права власності на іншого власника. На підставі викладеного просив позов задовольнити з вищенаведених підстав із врахуванням наведених письмових обгрунтувань (а.с.25-30 т.4).

05.07.2017 року позивачем подану заяву про збільшення позовних вимог, у якій доповнено позовні вимоги вимогою про визнання дій приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. та ТОВ «ФК «Поліс» щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м. за ТОВ «ФК «Поліс» (рішення від 19.10.2016 року, індексний номер 31938245) - протиправними, неправомірними та незаконними, з відповідними письмовими обгрунтуваннями позиції позивача (а.с.81-86 т.4).

Крім того, 27.09.2017 року позивачем збільшено позовні вимоги та згідно останніх уточнених та збільшених вимог ОСОБА_1 просить суд: визнати недійсним рішення від 19.10.2016 року індексний номер 31938245 прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислава Олександровича щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м.; скасувати рішення від 19.10.2016 року індексний номер 31938245, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислава Олександровича щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м.; скасувати реєстраційну дію щодо реєстрації прав на нерухоме майно - громадську будівлю, А-3 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м. за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислава Олександровича); визнати дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Ростислава Олександровича та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м. за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (рішення від 19.10.2016 року індексний номер 31938245) - протиправними, неправомірними та незаконними; зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (1601, м.Київ, вул.Шовковична, 42-44) усунути перешкоди у користуванні майном - нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м.; судові витрати покласти на відповідачів (а.с.168-173 т.4).

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що приватний нотаріус Бондаренко Р.О., діючи всупереч вимога чинного законодавства за домовленістю з представниками ТОВ «ФК «Поліс», в інтересах останнього прийняв незаконне рішення, яким фактично незаконно позбавив позивача та інших співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно, яке перебувало у їх власності на законних підставах. На думку позивача, приватний нотаріус Бондаренко Р.О. прийняв оспорюване рішення, не здійснивши належну перевірку документів, наданих представником ТОВ «ФК «Поліс», як це він повинен був зробити відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а представник ТОВ «ФК «Поліс» умисно приховав від приватного нотаріуса відомості, які могли бути підставою відмови у реєстрації права власності на вищевказане майно а ТОВ «ФК «Поліс». Так, на момент подання нотаріусу як державному реєстратору документів для реєстрації права власності на спірну будівлю ТОВ «ФК «Поліс» як процесуальний правонаступник ПАТ «ВТБ Банк» відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04.08.2016 року у справі №554/1286/15-ц дістало відмову у задоволенні позову про визнання а ним права власності на цю будівлю. Проте всупереч наявності спірних правовідносин між ТОВ «ФК «Поліс» та співвласниками нежитлового майна, представники ТОВ за допомогою приватного нотаріуса Бондаренка Р.О. зареєстрували право власності в позасудовому порядку, що суперечить чинному законодавству.

Крім того, при відступленні ПАТ «ВТБ Банк» права вимоги за договором іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року ТОВ «ФК «Поліс» у останнього виникли лише права іпотеко держателя на нежитлову будівлю (приватний клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м. Оскільки права власності на спірну будівлю не було у ПАТ «ВТБ Банк», то він ніяк не міг їх відступити ТОВ «ФК «Поліс». Відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, яка була чинна на момент укладення іпотечного договору) іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. З наведеного вбачається, що договір насптної іпотеки від 21.12.2007 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_7 (п.6.1.) містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке суперечить вимогам ст.37 ЗУ «Про іпотеку» в редакції на момент укладення іпотечного договору. А тому ТОВ «ФК «Поліс» неправомірно здійснило реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним до 09.01.2009 року, необхідно було укладати окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя (т.4 а.с.169-173).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила позов задовольнити у повному обсязі з урахування уточнених та збільшених позовних вимог.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 31.10.2016 року по справі №554/9012/16-ц відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростіслава Олександровича, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання дій протиправними, скасування рішення та призначено справу до розгляду (т.1 а.с.12).

04.11.2016 року ухвалою за заявою позивача про забезпечення позову накладено арешт на майно, а саме на нежитлову будівлю загальною площею 931,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) із забороною вчинення певних дій щодо вказаного майна щодо користування, розпорядження, передачі іншим особам (а.с.24 т.1). Ухвалою суду від 16.10.2018 року зазначені заходи забезпечення позову скасовано.

Також ухвалою суду від 29.05.2018 року у справі залучено як співвідповідача Головне Територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області (т.5 а.с.162-163).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05.07.2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про визнання частково недійсним договору іпотеки; треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 (№554/5000/17, ухвала про відкриття провадження від 26.06.2017 року) та справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ПАТ «ВТБ Банк», про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання дій неправомірними об'єднано в одне провадження з цивільною справою №554/9012/16-ц (а.с.91 т.4).

Згідно позову ОСОБА_1 до ПАТ «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», позивач просила про визнання недійсними положення договору наступної іпотеки від 21.12.2007 року, укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_12, а саме в п.5.1 словосполучення: «шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобов'язання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені», пункти 6.1,6.2. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що для забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_9 за кредитними договорами між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 21.12.2007 року було укладено договір наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі №6540. Первісний іпотеко держатель - Полтавське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.12.2007 року надав згоду на повторне обтяження іпотекою вказаного нерухомого майна. Предметом іпотеки визначено нежитлову будівлю (приватний клуб) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 928,4 кв.м. Після укладення договору іпотеки предмет іпотеки в результаті різних правочинів до 19.12.2016 року перебував у спільній частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_3 ОСОБА_7, який уклав договір іпотеки, за рішенням суду був визнаний недієздатним. Його опікуном є ОСОБА_1 Позивач вважає, що окремі положення договору іпотеки, а саме словосполучення у першому реченні п.5.1. «шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені», пнкти 6.1 та 6.2 суперечили порядку позасудового задоволення вимог іпотекодержателя, встановленого Законом України «Про іпотеку», а тому повинні бути визнані недійсними (а.с.1-4 справи №554/5000/17, об'єднаної на підставі ухвали суду від 05.07.2017 року, розпорядження №8 від 05.07.2017 року).

У позові, що надійшов до суду 13.10.2017 року (зі змінами від 03.11.2017 року) позивач ОСОБА_3 у позовних вимогах до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13, товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Поліс», треті особи: публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання дій протиправними, скасування рішення просила визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростіслава Олександровича та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м.АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м. за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (рішення від 19.12.2016 року №31938245); скасувати рішення від 19.10.2016 року інд.№31938245 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростіслава Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно - громадську будівлю, А-3, за адресою: .АДРЕСА_1, загальною площею 931,6 кв.м за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 16976306).

В обґрунтування зазначених вимог вказала, що 19.10.2016 року ТОВ «ФК «Поліс» набуло право власності на предмет іпотеки неправомірно у спосіб не передбачений законом шляхом трансформації його права іпотекодержателя в право власності без вчинення відповідного правочину, на підставі якого до нього це право могло перейти, в результаті неправомірних дій приватного нотаріуса Бондаренка Р.О., який не мав відповідних повноважень державного реєстратора речових прав на здійснення реєстраційних дій, та протиправним ігноруванням ними вимог Закону і волевиявлення власників майна, які набули його в законний спосіб, та це їх право підтверджувалось документально. Крім того, вказала, що зі змісту положень розділу 6 договору іпотеки не випливає, що п.6.1. цього договору можна вважати застереженням в розумінні ст.36 Закону України «Про іпотеку», а при відступленні ПАТ «ВТБ Банк» права вимоги за договором іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року у ТОВ «ФК «Поліс» виникли лише права іпотекодержателя на спірну нежитлову будівлю. На підставі викладеного, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.11.2017 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.43 справи №554/8094/17, об'єднаної на підставі ухвали суду від 21.12.2017 року зі справою №554/9012/16-ц).

07.11.2018 року ухвалою задоволено заяву ОСОБА_3 та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю загальною площею 931,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21.12.2017 року позов ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»; треті особи: ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, про визнання дій протиправними та скасування рішення об'єднано в одне провадження зі справою №554/9012/16-ц.

Згідно заперечень ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю. Вказав, що за результатами розгляду заяви ТОВ «ФК «Поліс» про державну реєстрацію права власності на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та перевірки поданих документів з дотриманням п.п.1,2 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №31938245 від 19.10.2016 року, яке, на думку відповідача є правомірним та підстави для його скасування відсутні. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч.1 ст.24 Закону, заборонена. Тому, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» надано приватному нотаріусу Бондаренку Р.О. всі документи, необхідні для здійснення державної реєстрації прав власності на підставі договорів іпотеки, підстав для відмови у реєстрації не було, та нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Поліс». Щодо посилань позивача відповідач вказав, що застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в договорі іпотеки, є достатнім для реєстрації за іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання згідно з порядком, встановленим ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки. Жодних приписів про необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки ані чинним законодавством, ані умовами договору іпотеки не передбачено. Крім того, державний реєстратор встановив відповідність застережень про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в договорах іпотеки вимогам Закону та наявність правових підстав для реєстрації за ТОВ «ФК «Поліс» прав власності на предмет іпотеки. Між тим, законодавством не передбачено жодних положень про обмеження компетенції нотаріуса як державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації парв власності на нерухоме майно. Також зазначає, що жодними положеннями законодавства, що були чинними на момент проведення державної реєстрації 19.10.2016 року не передбачало обов'язку іпотеко держателя повідомляти іпотекодавця, а також інших співвласників, до яких перейшли права і обов'язки іпотекодавця про звернення до державного реєстратора із заявою про здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Крім того, було належним чином встановлено перехід прав іпотекодавців до нових власників майна на підставі положень ч.1 та 2 ст.23 ЗУ «Про іпотеку», згідно з якими встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і обов'язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак, державним реєстратором жодних прав та охоронюваних законом інтересів співвласників предмету іпотеки не порушено. Крім того, відповідач зазначив, що приписи чинного законодавства України не містять вимог щодо надання державному реєстратору звіту про оцінку предмету іпотеки під час проведення реєстрації права власності на нього на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, отже заявник не зобов'язаний подавати, а реєстратор не має права вимагати таку оцінку. Також підставою для визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора може бути лише невідповідність рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження законодавству в сфері державної реєстрації, а позивачем не вказано жодної норми законодавства України, яку, на його думку, порушено нотаріусом. У додаткових письмових запереченнях на позовні вимоги від 02.10.2017 року відповідач зазначив, що редакція Закону України «Про іпотеку», що діяла на час укладання договору іпотеки чітко зазначала, що договором про задоволення вимог іпотекодержателя є відповідне застереження в іпотечному договрі, яке є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки у порядку ст.37 Закону, та неможливість визнання права власності на предмет іпотеки в судовому порядку, що підтверджується також позицією Верховного суду України №1622цс15 від 07.10.2015 року. На підставі викладеного просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову (а.с.152-163 т.2, а.с.129-132 т.4; а.с.179-181 т.4).

Згідно заперечень приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О., останній вважав позов ОСОБА_1 безпідставним та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилався на те, що ТОВ «ФК «Поліс» було надано йому, як державному реєстратору прав на нерухоме майно, всі документи, необхідні для здійснення державної реєстрації прав власності на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та жодної з підстав для відмови в здійсненні реєстрації не було, то у нього виник обов'язок здійснити таку реєстрацію. На підставі викладено, а також доводів, викладених у письмових запереченнях, вважав позовну заяву необґрунтованою, вважав, що його дії як державного реєстратора повністю відповідають чинному законодавству, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято на законних підставах. Тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с.144-149, 170-175).

Третьою особою ОСОБА_3 до суду надано письмові пояснення, згідно яких позов вважала обґрунтованим, підтримала позовні вимоги. Зазначила, що державна реєстрація за ТОВ «ФК «Поліс» права власності на спірну нежитлову будівлю та неподання для цього передбачених п.61 Порядку документів, проведена приватним нотаріусом Бондаренком Р.О. без дотримання вимог Закону, а тому його рішення про реєстрацію прав власності є протиправним та підлягає скасуванню (а.с.202-203 т.2).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримала просила задовольнити повністю з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю, з підстав викладених у запереченнях на позов.

Від представника приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Р.О. до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі за наявними у справі матеріалами. Проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи до суду не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України, розглянути справу у їх відсутність.

Суд, заслухавши представників позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позови таким, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стверджують, що приватний нотаріус Бондаренко Р.О. , діючи всупереч вимогам чинного законодавства за домовленістю з представниками ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»; в інтересах останнього, прийняв незаконне рішення, яким незаконно позбавив їх права власності на нерухоме майно, яке перебувало у їх власності на законних підставах.

Відповідачі приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» заперечують вимоги позивачів, вважають їх безпідставними.

Суд знаходить слушними доводи відповідачів, та вважає, що права позивачів не підлягають захисту, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що підставою заміни кредитора у зобов'язанні є правонаступництво.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 ЦК України).

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №22.45-10/07-ДІ у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_9 за генеральною угодою №10 за кредитними договорами № 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року, № 22.45-10/07-СК від 21.12.2007 року, № 22.47-10/07-СК від 21.12.2007 року (т.3 а.с.93-104).

Відповідно до умов генеральної угоди №10 ОСОБА_9 наданий кредитний ліміт на строк до 20.12.2017 року з загальним розміром позичкової заборгованості за наданими у рамках даної угоди кредитами не більше 1 млн. 200 тис. доларів США (т.3 а.с.92).

ВАТ «ВТБ Банк» свій обов'язок за кредитними договорами, укладеними у рамках генеральної угоди щодо надання кредиту виконав, надавши ОСОБА_9 одноразово кредит у повному розмірі наступним чином: за кредитним договором № 22.71-10/08-СК від 31.03.2008 року 200 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.45-10/07-СК від 21.12.2007 року - 550 тис. доларів США; за кредитним договором № 22.47-10/07-СК від 21.12.2007 року - 450 тис. доларів США.

Відповідно до умов договору іпотеки у забезпечення виконання зобов'язань передано нежитлову будівлю (приватний клуб) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 928,4 кв.м, що належить ОСОБА_7 на праві власності, і на яке може бути звернуто стягнення (т.3 а.с.89-91).

18.11.2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №21 МБ (т.3 а.с.7-14).

Встановлено, що ОСОБА_9 неналежно виконував умови Кредитного договору, забезпеченого Іпотечним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Борг не повертався при заміні кредитора як первісному кредитору так і новому, а тому з огляду на це, не можна визнати обґрунтованими доводи позивачів про відсутність підстав у відповідача для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року (далі Закон № 898-IV) визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Встановлено, що вимога іпотекодержателя була надіслана та залишилася без задоволення.

В силу положень ст. 37 Закону № 898-IV, рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст. 15 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1952-IV, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже згідно цього закону нотаріус є державним реєстратором, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно так і суб'єктом, який вчиняє нотаріальні дії з цим майном (посвідчує договори відчуження щодо нього, тощо). Даний закон не містить положення про те, що нотаріусу заборонено здійснювати функції державного реєстратора на нерухоме майно без вчинення іншої нотаріальної дії.(посвідчення договорів щодо цього майна).

Пунктом 6.1. іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. При реалізації даного пособу задоволення вимог Іпотекодержателя, Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Згідно п.6.2. іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись Іпотекодержателем шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003року №898-IV Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Жодними нормами чинного законодавства та умовами іпотечних договорів не передбачено обов'язку Іпотекодерждателя додатково отримувати від Іпотекодавця згоду на передачу права власності.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» - відповідне застереження в іпотечному договорі вважається Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Таким чином, право іпотекодержателя реєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень іпотечного догвоору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцями в судовому порядку лише у випадку, якщо вони доведуть, що позичальник повністю виконав основне зобов'язання.

Відтак твердження позивачів що положення п. 5.1, 6.1., 6.2 договору іпотеки не є застереженням в розумінні Закону України «Про іпотеку» є помилковими.

Згідно матеріалів справи, за результатами розгляду заяв ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» про державну реєстрацію права власності на підстав договорів іпоетки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодердателя, шляхом набуття прааса власності на предмет іпотеки, та перевірки поданих заявником документів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності №31938245 від 19.10.2016 року (т.1 а.с.5-7).

Правові відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 17жовтня 2013р.№ 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Вказане дає підстави для висновку, що реєстрація права власності на спірне майно відбулась у встановленому законом порядку.

Позивачі у своїх позовних заявах не вказують жодної норми законодавства України, яку на їх думну порушено приватним нотаріусом під час прийняття оскаржуваних рішень, та не вказують яке саме рішення, нотаріус як державний реєстратор, на думку позивачів мав прийняти за результатами розгляду заяви ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» з урахуванням поданих ним документів та приписів законодавства України.

Отже позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є необґрунтованими, а дії нотаріуса , як державного реєстратора, повністю відповідають чинному законодавств, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняті на законних підставах.

Крім того, суд вважає недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними положення договору наступної іпотеки від 21.12.2007 року , укладеного між ВАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_14, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_12, а саме в п.5.1 словосполучення: «шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основаного зобов'язання або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені», пункти 6.1,6.2, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Положеннями ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір,який непередбачений актами цивільного законодавства,але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі,який передбачений актами цивільного законодавства,свої відносини,які неврегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оспорюваний договір закріплює те, що сторони домовились, що цей договір одночасно є договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Іпотекодержатель, в тому числі, може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору в рахунок виконання основного зобов'язання, або реалізувати предмет іпотеки з дотриманням вимог діючого законодавства.

Положення договору викладені однозначно та подвійному тлумаченню не підлягають.

Твердження позивача, що вказані пункти договору мають бути визнані недійсними, оскільки в момент укладення договору іпотеки сторони визначили порядок задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, який суперечив встановленому спеціальним законом «Про іпотеку», не ґрунтується на вимогах закону.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, відсутні правові підстави для визнання недійсними п.п.5.1,6.1, 6.2 спірного Договору іпотеки.

Нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 79 ЦПК України закріплено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню за недоведеністю в межах їх обґрунтування.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.203,328,392 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпровській області, ОСОБА_5, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про визнання рішення недійсним, скасування рішення та реєстраційної дії щодо реєстрації права власності нерухоме майно, визнання дій неправомірними.

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 про визнання частково недійсним договору іпотеки;

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренка Ростислава Олександровича, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 про визнання дій протиправними, скасування рішення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 26 жовтня 2018 року.

Суддя: Н.В. Тімошенко