КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2632/2018
Справа № 361/700/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в складі судді Петришин Н.М., ухвалене в м. Бровари 31 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 40439,83 грн. відшкодування завданої майнової шкоди та витрати по сплаті судового збору.

Позов мотивував тим, що 13 лютого 2017 року по вул. Фрунзе біля буд. № 21 в с. Погреби Броварського р-н Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль Toyota Camry д.н.з. АА 4410 зазнав механічних пошкоджень. Неправомірними діями відповідача, що спричинили дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_1 завдано матеріальну шкоду.

Згідно звіту № 111/04-Т3 від 12 квітня 2017 року про вартість майнового збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, вартість матеріального збитку складає 40439,83 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року в позові ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1, посилався на те, що ні позивач, ні відповідач, ні суддя не мають права оцінювати пошкодження транспортного засобу в судовому засіданні, тим більше на підставі доданих фотокопій. В матеріалах справи наявний чинний і неспростовний звіт експерта ОСОБА_3, що діє на підставі Кваліфікаційного свідоцтва оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача, яким було здійснено оцінку транспортного засобу та надано звіт № 111/04-Т3 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, що є належним доказом розміру завданої матеріальної шкоди.

Відхилення цих доказів суддею є безпідставними та необґрунтованими

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач заперечував проти зазначених у звіті пошкоджених складових частин автомобіля, а стороною позивача будь-яких інших доказів на обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди не надано, разом із тим відповідач не надав ніяких доказів щодо заперечення проти зазначених у звіті пошкоджень.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують пошкодження автомобіля в інших дорожньо-транспортних пригодах.

17 вересня 2018 року до суду надійшли пояснення на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2, де відповідач вказував, що доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують та зводяться лише до переоцінки досліджених фактів та доказів, та не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що при ухваленні рішення суд повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи з дотриманням вимог процесуального права та правильно застосував норми актів матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Вказував, що оскільки звіт експерта складений через два місяці після дорожньо-транспортної пригоди, встановити, що пошкодження автомобіля позивача спричинені під час дорожньо-транспортної пригоди за участю саме відповідача, не є можливим, а подання даного позову є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди.

Також зазначав, що ОСОБА_2 взагалі не є належним відповідачем, оскільки транспортний засіб, яким він керував, було застраховано полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «СК «Країна», а отже непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Даною постановою встановлено, що 13 лютого 2017 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 по вул. Фрунзе, поблизу будинку № 21 в с. Погреби Броварського району Київської області, в напрямку вул. Радужна, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а. с. 4).

12 квітня 2017 року експертом-оцінювачем ОСОБА_3, який має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 31 травня 2014 року, сертифікат об'єкта оціночної діяльності № 16710/14 від 22 липня 2014 року складено звіт № 111/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2, складає 40439,83 грн. (а. с. 6 - 23).

Обов'язкова цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 забезпечена у ПАТ «СК «Країна» полісом АІ/9805424, забезпечений транспортний засіб - Hyundai HD 78 д.н.з. НОМЕР_5, строк дії з 24 червня 2016 року по 23 червня 2017 року (а. с. 44).

15 лютого 2017 року ОСОБА_2 повідомив ПАТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 13 лютого 2017 року в с. Погреби Броварського району (а. с. 45).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, посилаючись на те, що звіт № 111/04-ТЗ від 12 квітня 2017 року, наданий позивачем як доказ розміру матеріальної шкоди, складений через два місяці після настання дорожньо-транспортної пригоди на підставі огляду пошкодженого транспортного засобу без присутності ОСОБА_2, що ставить під сумнів наявність пошкоджень автомобіля, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13 лютого 2017 року.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Звертаючись до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 доводив розмір цієї шкоди на підставі звіту 111/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 12 квітня 2017 року, складеного експертом-оцінювачем (а. с. 6).

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, в тому числі, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Вимоги до доказів визначені у ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, розрахунок матеріального збитку здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Згідно п.п. «д», «е» п. 1.4 Методики, остання застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Суд першої інстанції відхилив наданий позивачем в якості доказу звіт 111/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, посилаючись на те, що він складений через два місяці після дорожньо-транспортної пригоди та без участі відповідача, не звернувши уваги, що законодавством не встановлені присічні строки для залучення експерта та проведення ним оцінки транспортного засобу.

Також судом не звернуто увагу, що відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність;

укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними

даних, необхідних для оцінки. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для

технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Отже, присутність заінтересованих осіб при огляді пошкодженого транспортного засобу згідно Методики є не обов'язковою, а обумовлюється потребою.

Заперечуючи проти наданого позивачем звіту, відповідачем не надано будь-яких інших доказів, які б спростовували висновки та обставини, викладені у ньому, однак дані обставини також залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Судом першої інстанції не з'ясовано, хто є суб'єктом відповідальності у даних правовідносинах, і не викладено ці обставини в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2017 року, не заперечувалась сторонами у справі.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Розрахунок матеріального збитку здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Звіт № 111/04-ТЗ про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу від 12 квітня 2017 року, складений із дотриманням вимог зазначеної Методики належним суб'єктом оціночної діяльності, що підтверджується сертифікатом та кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача.

Даним звітом визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_2, складає 40439,83 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до страхового полісу АІ/9805424 страховиком власника автомобіля НОМЕР_1 була третя особа ПАТ «Страхова компанія «Країна», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. (а. с. 44).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до ПАТ «Страхова компанія «Країна» із вимогою про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 40439,83 грн., яке повністю покривається лімітом відповідальності страховика, а отже пред'явлення вимог до відповідача ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, щодо якого укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є безпідставним та передчасним.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.