Справа № 359/4314/18
Провадження № 2/359/1928/2018
04 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Івченко В.І.,
провівши відкрите судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 В даному будинку зареєстрований онук позивача - ОСОБА_1 В 2013 році відповідач виїхав з будинку позивача на постійне місце проживання до Російської Федерації та не повідомив нову адресу фактичного перебування. Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.
В судове засідання позивач та представник позивача, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, до суду не з'явились. Представник позивача подав до суду заяву, якою розгляд справи просив здійснити у їх відсутність, на позові наполягають та просять задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією Договору від 08 вересня 2000 року, зареєстрованого в Бориспільського БТІ № 282 від 08 вересня 2000 року (а.с. 10).
Відповідно Актів обстеження фактичного проживання осіб від 31 грудня 2015 року та 21 травня 2018 року, складених комісією в складі: секретаря сільської ради ОСОБА_5, депутата сільської ради ОСОБА_6, жителя с. Проців ОСОБА_9 (а.с. 11,12) та Довідки № 2-12-132 від 21 травня 2018 року виданої сільським головою Процівської сільської ради ОСОБА_7 (а.с. 13), за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: власник - ОСОБА_2, 1946 року народження, син - ОСОБА_8, 1971 року народження. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за даною адресою зареєстрований, але не проживає з дати реєстрації - 16 листопада 2013 року по даний час.
Таким чином судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованими в спірному будинку, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 без поважних на те причин.
Судом не встановлено фактів перешкоджання відповідачу ОСОБА_1 в користуванні спірним житлом. Доказів протилежного суду не надано.
Відповідно ч. 4 ст.156, ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать чоловік / дружина, діти і батьки.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Власник, згідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ст. 155 ЖК Української РСР передбачено, що жилі будинки, квартири, які є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідних заяв чи клопотань від відповідача на ім'я ОСОБА_2 чи суду не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність у спірному будинку поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлю-ні строки, провадиться в судовому порядку.
На підставі наведеного суд вважає, що власник майна ОСОБА_2 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що ОСОБА_1, який з 2013 року не проживає в спірному будинку, ускладнює здійсненню ОСОБА_2 прав власника майна по володінню, користуванню та розпорядженню будинком.
З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач звільнена від сплати судового збору (а.с. 9), а тому з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 59, 81, 82, 141, 258, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 64, 71, 72, 155, 156 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 41, 47, 48, 129 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Яковлєва