Справа № 579/879/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2018 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сергієнко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 8 липня 2005 року вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2

У 2005 році між нею та відповідачем ОСОБА_2, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, було укладено договір найму житла, згідно якого надала останньому право на проживання у належному їй житловому приміщенні. У зв'язку з укладенням вказаного договору відповідач зареєстрував своє місце проживання АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року у них народився син ОСОБА_3. В подальшому ОСОБА_2 почав зловживати спиртними напоями, вести неналежний спосіб життя, вчиняв крадіжки і з червня 2009 року перейшов проживати до своєї матері по АДРЕСА_3, де проживає і на даний час. За час окремого проживання відповідач двічі притягувався до кримінальної відповідальності, після відбуття покарання в місцях позбавлення волі він повертався проживати до своєї матері.

В будинку по АДРЕСА_2 проживає вона та їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3, на утримання якого відповідач сплачує аліменти у розмірі 930 грн. щомісяця.

Протягом 9 років ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_2 не проживає, житлом не користується, його майно у будинку відсутнє, а тому є таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Добровільно знятись з місця реєстрації в буд.АДРЕСА_2 відповідач відмовляється.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2 та зняти його з реєстрації як проживаючого.

Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 36), в судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 8 липня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-1176, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8, 9).

За змістом позову з 2005 року позивач ОСОБА_1 проживала однією сім'єю без шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_10 року у них народився син ОСОБА_3, реєстрація народження якого проведена відповідно до ст.126 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження дитина та довідкою відділу РАЦС Кролевецького РУЮ в Сумській області від 11.12.2007 року (а.с.13, 14).

Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в АДРЕСА_2, за даною адресою зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1, - з 09.12.2005 року, її сина ОСОБА_3 - з 22.06.2012 року та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, - з 13.12.2005 року (а.с.16).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання, ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов'язків.

З 2005 року сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що відповідач вселився у спірне житло та 13.12.2005 року зареєстрував в ньому своє місце проживання як член сім'ї власника будинку ОСОБА_1

За змістом позову з 2009 року відповідач за зареєстрованим місцем проживання - в буд.№28 по вул. Кочури в м.Кролевець Сумської області не проживає, житлом не користується, його особистих речей в будинку немає.

Факт тривалого не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується письмовими доказами.

Так, із довідки, виданої головою вуличного комітету ОСОБА_4 вбачається, що по АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_2 Останній за місцем реєстрації не проживає з 2009 року, його місцем проживання є АДРЕСА_2 (а.с.18).

Із акта огляду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, складеного та підписаного головою вуличного комітету ОСОБА_4, що проживає АДРЕСА_3, та ОСОБА_5, що проживає АДРЕСА_2, вбачається, що в житловому будинку за вказаною адресою зареєстроване місце проживання ОСОБА_1, її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8. Фактично в будинку проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання не мешкає з 2009 року, житлом не користується, його особисті речі в будинку відсутні (а.с.17).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР.

З моменту припинення сімейних відносин (з 2009 року) відповідач ОСОБА_2 набув статусу колишнього члена сім'ї власника спірного житлового будинку - позивача ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини.

Не підлягають застосуванню норми ст.71 ЖК України, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, оскільки вказана норма права передбачає збереження житлового приміщення за наймачем або членами його сім'ї, а судом встановлено, що відповідач зареєстрував своє місце проживання у спірному житловому будинку як член сім'ї власника житла.

Суд не бере до уваги договір найму, укладений між сторонами (а.с.13), оскільки він укладений без додержання вимог ст. 158 ЖК УРСР.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично за місцем реєстрації по вул.Кочури, 28 в м.Кролевець Сумської області не проживає більше року без поважних причин, тобто житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено, як і не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення із житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Тобто, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є самостійною і достатньою підставою для знання такої особи з реєстраційного обліку відповідним органом.

За таких умов суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 400 грн. 00 коп. (а.с.20, 22) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280, 282 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1, місце проживання: поштовий індекс 41300, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: поштовий індекс 41300, АДРЕСА_2, фактичне місце проживання: поштовий індекс 41300, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 5 грудня 2018 року.

Суддя О. В. Моргун