АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/11929/16-ц

Провадження № 22-ц/790/2847/18

06 червня 2018 року

м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Дашковської Н.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі їх представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року(суддя Штих Т.В.) по цивільній справі № 638/11929/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення часток у спільній квартирі та про припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення часток у спільній квартирі та про припинення права власності

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що їм та ОСОБА_4 належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно із Звітом про оцінку майна від 14 липня 2016 року ринкова вартість квартири складає 742 800 грн.(

10 червня 2016 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 7000 доларів США в рахунок виплати йому компенсації за його частку квартири.

Після отримання коштів відповідач у добровільному порядку відмовився зняти себе з реєстрації та вирішити питання щодо його частки у праві власності.

Просяить визначити частки співвласників у спільній сумісній власності та вважати, що співвласникам належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2;

припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири з виплатою йому залишку компенсації у розмірі 72 584, 60 грн.;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири з припиненням права власності ОСОБА_4 на вказану частку.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачами не надано доказів щодо наявності згоди на отримання ОСОБА_4 компенсації за його частину спірної квартири. Розписка про отримання коштів в сумі семи тисяч доларів не посвідчена нотаріально, виготовлена компютерним набором тексту, тому не можна вважати, що ОСОБА_5 висловив свою волю на позбавлення його права на належну йому нерухомість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги,

Законодавство України не містить прямих вимог до форми укладеної фізичними особами розписки, а тому немає підстав вважати, що розписка, надана до позовної заяви, не є належним доказом.

Частка відповідача є незначною та припинення права власності не завдасть ОСОБА_4 істотної шкоди.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачами не надано доказів щодо згоди ОСОБА_4 на відчуження своєї частки майна.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи згідно свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1994 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою м.Харків, вул. Клочківська,186 Б, кв. 90.

Квартира приватизована згідно Закону України «Про приватизацію житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом.

У силу положень статтей 21, 24, 41 Конституції України, статтей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12.

Ставляючи питання про припинення права власності ОСОБА_4 у спірному майні позивачі посилаються на розписку, підписану відповідачем щодо отримання коштів, що свідчить про наявність його згоди на відчуження майна.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість та рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Нормами цивільного законодавства передбачені певні вимоги щодо припинення частки співвласника за рішенням суду, а саме:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Між тим, позивачами не надано доказів у відповідності до ст. 81 ЦПК України щодо наявності вищевказаних обставин.

Квартира є трикімнатною, житлова площа її складає 40,7 кв.м., загальна -57,7 кв.м. Співвласників квартири троє, які мають рівні частки у праві власноті. Доказів щодо неможливості розподілу та виділу частки відповідача у натурі позивачами не надано. В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник підтвердили, що таке питання не ставилось та не вирішувалось, оскільки визначним є пропозиція саме відповідача на такий розподіл та отримання коштві.

Як зазначила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 іншої нерухомості у власності у відповідача немає, а тому вважати, що припинення права власності у спірному майні не завдасть йому істотної шкоди не можна.

За таких обставин підстав для припинення права власності ОСОБА_4 на частку у майні- немає.

Між тим, позивачами ставиться питання про визначення розміру часток, що належить кожному співвласнику. В суді апеляційної інстанції представник позивачів підтримала дані вимоги незалежно від вирішення питання щодо припинення право власності відповідача.

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно правовстановлюючих документів розмір часток співвласників не зазначено. Майно ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності.

Квартира набута внаслідок приватизації, а тому розмір часток у спірному майні є(презюмується) однаковим та кожному належить по 1/3 частини квартири.

Визначення часток у спірному майні є правом співвласників і не суперечить вимогам закону, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі їх представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року у частині відмови у задоволенні позову щодо визначення частки співвласників - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 -за кожним- право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, яка зареєстрована за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Б, кв. 90) на користь ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий 14 березня 1994 року Дзержинським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Б, кв. 90) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_3, виданий 08 жовтня 2002 року ЦВМ Дзержинського РВХМУУМВС України в Харківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Б, кв. 90) судовий збір у сумі 1600(одна тисяча шістсот) грн. кожному.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 червня 2018 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

ОСОБА_6