ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7364/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/238/18 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.В., позивача,з-ої особи, представників позивачів та відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третіх осіб ОСОБА_3, ПАТ "Тернопільміськгаз", КП "Тернопільбудінвестзамовник" про визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. В червні 2017 року позивачі звернулися з вищевказаним позовом.

1.3. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що орган місцевого самоврядування не визнає їх право на житло, що виключає можливість офіційно зареєструвати своє місце проживання, набути право власності на житло.

1.4. Вказане порушення триває з 1989 року, часу тимчасового відселення їх, як членів сім'ї співвласника жилого будинку на АДРЕСА_1 у зв'язку з вилученням земельної ділянки під забудову Тернопільським виробничим об'єднанням газового господарства житлового будинку.

1.5. В квартиру АДРЕСА_2 поселились на підставі рішення № 495від 15.11.1989 р. виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів, однак без видачі ордера на таке поселення.

1.6. В 1998 році органом місцевого самоврядування земельна ділянка на АДРЕСА_1 передана новому забудовнику, однак ні співвласник будинку, ні вони не отримали, ні грошової компенсації, ні житла.

1.7. На даний час не існує приватного жилого будинку на АДРЕСА_1 хоча їхнє проживання зареєстровано за вказаною адресою.

1.8. Враховуючи те, що безперервно добросовісно користуються квартирою на АДРЕСА_2 та позбавлені права на житло, просять визнати за ними право власності за ними за набувальною давністю.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третіх осіб ОСОБА_3, ПАТ "Тернопільміськгаз, КП "Тернопільбудінвестзамовник" про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовлено.

2.2. Судове рішення мотивоване тим, що на момент вселення, квартира на АДРЕСА_2 знаходилась у державній власності, а в даний час є комунальною власністю громади, тому відсутні підстави для визнання їх добросовісними користувачами вказаної квартири.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. В апеляційній скарзі апелянти просять рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

3.2. Рішення суду першої інстанції вважають ухваленим із порушенням норм матеріального права, неналежною оцінкою доказів та обставин справи.

3.3. Позивачі є добросовісними користувачами спірної квартири, яку їм надано у зв'язку з вилученням земельної ділянки та знесенням жилого будинку в якому вони проживали.

3.4. Станом на 1989 рік законодавство СРСР не передбачало можливості набуття права власності громадян на квартири державного фонду.

3.5. Суд не дав оцінки триваючому невизнанню їх конституційного права на житло, оскільки їх було позбавлено права на житло в результаті вилучення суб'єктом державної влади земельної ділянки без належної компенсації у таких випадках.

3.6. В них відсутній інший спосіб захисту, оскільки в 1989 році не було видано ордер на вселення у спірну квартиру, що позбавило їх можливості зареєструвати своє місце проживання, а відтак і реалізувати своє право на приватизацію житла.

3.7. З моменту вселення у квартиру сім'я ОСОБА_3 не мала жодних сумнівів щодо правомірності користування нею, адже дану квартиру було надано взамін будинковолодіння, яке перебувало у приватній власності та знесено у зв'язку з вилученням земельної ділянки під забудову багатоквартирного житлового будинку.

4. Аргументи учасників справи.

(1)

4.1. На день розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

(2)

4.2. Позивачі та їх представник доводи в апеляційній скарзі підтримали.

4.3. Просять захистити право на житло, оскільки іншого житла немає, а позасудовим шляхом не можуть узаконити проживання в спірній квартирі. Відсутність ордера на вселення та відмітки про реєстрацію у вказаному приміщенні позбавляє їх права на приватизацію; вчинення будь-яких дій, в разі потреби підтвердження місця реєстрації проживання, оскільки таке місце вказано за адресою неіснуючого житлового будинку-АДРЕСА_1.

4.4. Будь-якої компенсації вартості знесеного будинку ніхто не отримував з членів сім'ї, їх не забезпечено постійним благоустроєним житлом.

(3)

4.5. Представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив. Просить рішення залишити в силі.

4.6. Представник не заперечив факту проживання позивачів у спірній квартирі та оплати комунальних послуг, як і знесення жилого будинку АДРЕСА_1

4.7. Відповідач зазначив, що згідно чинного законодавства в 1989 році саме на Тернопільське виробниче об'єднання газового господарства покладався обов'язок з наданням позивачам впорядкованого житла.

4.8. На сьогодні на вилученій в ОСОБА_4 у 1989 році земельній ділянці та суміжних ділянках побудовано багатоквартиний будинок забудовником ТзОВ "Добробуд" за рахунок грошових внесків громадян.

4.9. Пройшов значний період часу і на даний час неможливо з'ясувати чи отримав власник компенсацію за знесений будинок.

4.10. Вирішити свої житлові права позивачі на сьогодні не мають можливості, оскільки відсутній ордер, який надавав право на вселення у квартиру та укладення договору житлового найму.

5. Позиція апеляційного суду

5.1. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Чи відповідає вимогам закону судове рішення :

5.3. Відповідно до статті 263 ЦПК України- "Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права."

5.4. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

5.5. В порушення вимог статті 264 ЦПК, суд першої інстанції не зазначив, які ж правовідносини між сторонами мають місце, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

5.6. Згідно до статті 5 ЦПК- " Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

5.7. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ".

Чи належне урядування органу місцевого самоврядування та чи законне втручання у право на житло

5.8. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

5.9. Дана норма Основного закону кореспондується з статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, до житла і таємниці кореспонденції.

5.10. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом і коли це необхідно і демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

5.11. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод захищає "житло" подвійно, в контексті статті 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до житла", та статті 1 Першого протоколу, яка гарантує право на "повагу до майна".

5.12. 27.03.1953 року ОСОБА_4 - дід чоловіка позивачки купив 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 17).

5.13. В силу статті 38 ЗК УРСР, яка була чинною до 15.03.1991 року, "Вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб провадиться виконкомом міських рад депутатів трудящих з земель населених пунктів незалежно від розміру земельних ділянок у відповідності з генеральним планом забудови населених пунктів".

5.14. 15 листопада 1989 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради народних депутатів рішенням №495, у зв'язку із звільненням ділянки під забудову житлового будинку Тернопільським виробничим об'єднанням газового господарства вирішив відселити тимчасово із АДРЕСА_3 сім'ю ОСОБА_4 та виділити їм трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зобов'язав начальника ЖЕК-8 відкрити особистий рахунок на квартиру (а.с.20, 106).

5.15. Відповідно до статті 111 ЖК -"Якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв'язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадка, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації,- цією організацією." Вказаний текст статті є чинним і на даний час.

5.16. Відповідно до чинного, станом на 1989 рік законодавства, власник будинку та члени його сім'ї не були забезпечені впорядкованим житлом підприємством, якому було надано земельну ділянку під забудову, однак виконавчим комітетом було надано право тимчасового поселення в квартиру будинку державного житлового фонду, який перебував в оперативному управлінні ЖЕК-8.

5.17. Земельна ділянка вказаним підприємством не була використана за призначенням, однак співвласнику житлового будинку ОСОБА_4 належне майно не повернуто.

5.18. Орган місцевого самоврядування не звертався до ОСОБА_4 та членів його сім'ї з вимогою про звільнення спірної квартири.

5.19. Рішенням виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів №632 від 25.09.1996 року з посиланням, на розпорядженням Тернопільської міської адміністрації №295 пункт 2 від 06.04.1994 року про вилучення з користування виробничого об'єднання "Тернопільгаз" земельної ділянки по АДРЕСА_1 у зв'язку з її неосвоєнням, дозволено фірмі "Тернопільбудінвестзамовник" скласти проект відведення земельної ділянки під будівництво багатоквартирного будинку і зобов'язано знести малоцінні будинки на АДРЕСА_3 та компенсувати власникам вартість знесених споруд та зелених насаджень (а.с.62).

5.20. Рішенням виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів №403 від 27.03.1998 року за комунальним підприємством фірма "Тернопільбудінвестзамовник" Тернопільської міської ради надано (закріплено) земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.. (а.с.61).

5.21. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер (а.с.25).

5.22. Відповідно до статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування" №280 від 21.05.1997 року ( в редакції чинній на 1998 рік) "Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання:... п.34 вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин....".

5.23. Виконком міської ради відповідно до пункту 8 статті 33 Закону №280 наділений повноваженнями щодо підготовки висновків про надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

5.24. Відповідно до статті 19 ЗК України від 18.12.1991 року №560 "Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста".

5.25. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

5.26. Статтею 31 цього ж Кодексу передбачено, що вилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів.

5.27. Сторони визнали, що належного ОСОБА_4 житлового будинку на даний час не існує фізично, однак він перебуває у державному реєстрі об'єктів нерухомості та є місцем реєстрації проживання позивачів, що вбачається і з долучених письмових довідок (а.с.8, 21-24, 26).

5.28. Вищенаведені акти органів державного управління періоду СРСР та органу місцевого самоврядування держави України дають підстави зробити висновок, що виробниче об'єднання "Тернопільгаз" у 1989 році не забезпечило житлом власника житлового будинку №2 та членів його сім'ї житлом, як це передбачено чинною ст.111 ЖК УРСР, не зроблено це і новим забудовником,

5.29. Відповідно до статті 19 Конституції України-"Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

5.30. В пункті 70 рішення в справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога в послідовний спосіб.

5.31. В пункті 71 цього ж рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня недбалість.

5.32. Крім цього, у пункті 44 рішення "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що якщо втручання здійснено з порушенням вимог законності, тобто не відповідно до чинного закону, то це само по собі становитиме порушення.

5.33. Таким чином, порушуючи вимоги закону, на момент вилучення земельної ділянки у 1989 році, передачі її новому забудовнику у 1998 році, та принцип здійснення належного урядування, органи місцевого самоврядування здійснили незаконне втручання у право на житло ОСОБА_4 та членів його сім'ї, а також у право власності на нього, яке гарантується статтею 8 Конвенції та відповідно статтею1 Першого протоколу до неї.

Чи порушено право позивачів на житло

5.34. 07.08.1992 року набув чинності Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 р. № 2482, який започаткував відчуження квартир державного фонду громадянам, які в них проживали, і згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою.

5.35. Позивачами житлові та приватизаційні чеки не використано (а.с.155).

5.36. За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними і не є вичерпними.

5.37. Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

5.38. Позивачі, як члени сім'ї власника житлового будинку, мали право на отримання впорядкованого житла в разі відселення з житлового будинку у зв'язку з вилученням земельної ділянки для громадських потреб, що в майбутньому, відповідно до прийнятого державою Україна Закону №2482, надавало їм право його приватизувати, тобто отримати у власність.

5.39. Вказане право є законними сподіваннями членів сім'ї власника на отримання житла в контексті статті 1 Першого протоколу, і реалізація якого є неможливою на даний час у зв'язку із неналежним оформленням їх житлових прав на отримання впорядкованого житла як у 1989, так і в 1998 році.

5.40. Таким чином, захисту підлягає як право на житло членів сім'ї власника, так і їх законні сподівання на отримання вказаного житла шляхом реалізації права на приватизацію.

6.Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

6.1. Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

6.2. Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

6.3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

6.4. Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

6.5. Згідно до ст. 382 ЦПК в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

Визнати за ОСОБА_2, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2

Судові витрати покласти на апелянтів в межах суми ними понесеної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 грудня 2018 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: Г.В. Бершадська

М.В. Ходоровський