Справа № 694/514/18
провадження 2/694/284/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
13.06.2018 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Сакун Д.І.
з участю секретаря судового засідання Матвієнко А,А.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та права власності на майно,
позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 25 травня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж будинковолодіння по вул. Червоних партизанів (Староморинська) №28, с. Моринці, Звенигородського району, Черкаської області. Між ними було досягнуто всіх істотних умов договору і ОСОБА_2 отримав повністю всі кошти за будинок в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень, що стверджується письмовою розпискою яку відповідач написав в присутності двох свідків. В свою чергу відповідач обіцяв оформити належним чином договір купівлі-продажу так як на час їх домовленостей на придбаний позивачем будинок у відповідача не були оформлені належним чином спадкові документи на придбаний ним будинок. В купленому будинку позивач проживає з червня 2014 року. Під час підготовки угоди встановлено, що придбаний позивачем будинок, який розташований за адресою по вул. Червоних партизанів (Староморинська) №28, с. Моринці, Звенигородського району, Черкаської області належав батькові ОСОБА_3 відповідача. Відповідач пообіцяв, що до 01 січня 2015 року приведе у юридичну відповідність документи по оформленні спадщини, як спадкоємець, щоб в подальшому можна було оформити договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку. У листопаді 2015 року позивач звернувся до відповідача з усною вимогою про належне оформлення договору купівлі - продажу будинку або повернення боргу, який в свою чергу йому повідомив, що за відсутності коштів у нього немає можливості як повертати позивачу борг за будинок так і оформить належним чином документи. За таких обставин ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договір-купівлі продажу на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Червоних партизанів (Староморинська) №28, с. Моринці, Звенигородського району, Черкаської області. 3 10 червня 2014 року ОСОБА_1 проживає у даному будинку, обробляє присадибну ділянку і фактично володіє як будинком так і присадибною земельною ділянкою.
Позивач ОСОБА_1 просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинковолодіння, що розташоване по вул. Червоних партизанів (Староморинська) № 28, с. Моринці, Звенигородського району Черкаської області із земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні, що укладений 25.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Ухвалою Звенигородського районного суду від 08.05.2018 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою Звенигородського районного суду від 30.05.2018 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 11.00 год. 13.06.2018 року.
В підготовче судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Подали до суду заяви, в яких просять розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до розписки від 25.05.2014р. ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 належний йому житловий будинок, розташований за адресою вул. Червоних партизанів (Староморинська) № 28, с. Моринці, Звенигородського району Черкаської області та зобовязувався до 01.01.2015р. оформити документи після смерті батька та оформити документи у нотаріальній конторі.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на спадкове майно будинковолодіння розташоване за адресою вул. Червоних партизанів (Староморинська) № 28, с. Моринці, Звенигородського району Черкаської області належить ОСОБА_3.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР №068579 ОСОБА_3 помер05.09.2007р.
Відповідно до довідки Моринської сільської ради від 05.03.2018р. №296/02-20 ОСОБА_2 являється спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3
Відповідно до довідки Моринської сільської ради від 05.03.2018р. №297/02-20 ОСОБА_1 фактично з 2014 року постійно проживає за адресою вул. Червоних партизанів (Староморинська) № 28, с. Моринці, Звенигородського району Черкаської області.
Відповідно до свідоцтва про народження серії IV-ЖС №336269 ОСОБА_3 є Батьком ОСОБА_2. С.
У відповідності до вимог статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Статтями ч. ч. 1, 3, 4 ст. 10, ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Матеріальний аспект захисту охоплює також положення гл. 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.
Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, подано в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес «треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загальноправовим засадам».
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорення». Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов'язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов'язаних осіб.
Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з відсутністю факту порушення відповідного права.
Разом з тим, позивач, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, вказав в позові особисте суб'єктивне бачення порушеного права.
Так, обов'язковою умовою для визнання судом дійсним договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, є доведення того факту, що одна із сторін ухиляється від такого нотаріального посвідчення.
Позивачем не надано доказів того, що відповідач умисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку.
Більш того визнання позову відповідачем, свідчить про відсутність спору між сторонами.
Відтак сторони не позбавлені можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку, за наявності усіх документів та за умови сплати всіх необхідних платежів.
Крім того стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З наданого суду договору не вбачається, що сторони узгодили всі істотні його умови. Зокрема, не зазначено, правовий статус земельної ділянки, на якій розміщений будинок, яким чином було визначено вартість проданого майна. Внаслідок не надання документів що підтверджують вартість будинку, та враховуючи відсутність можливості на цій стадії процесу залишити позов без руху, суд був позбавлений можливості встановити ціну позову, яка очевидно є заниженою.
Більш того, відповідач ОСОБА_2 не вступив у спадкові права після смерті батька та не набув прав власності на вказаний житловий будинок, а відтак не мав прав укладати правочини стосовно нього.
Також суд зазначає про відсутність доказів належності відповідачу земельної ділянки. Наявну в матеріалах справи довідку сільської ради суд не може вважати таким доказом.
Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з позиції позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту, системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 203,206,208,220,328,334 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та права власності на майно - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.І. Сакун