Ухвала

03 грудня2018 року

м. Київ

справа № 263/3809/17

провадження № 61-39107св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року у складі судді Шевченко О. А. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Гаврилової Г. Л., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, Центрального відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненка С. В. про визнання права власності, стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 28 березня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладений договір позики (з внесеними змінами та доповненнями, відповідно до додаткових договорів від 27 червня 2014 року та 22 квітня 2016 року), на загальну суму 105 000,00 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму коштів у строк до 22 травня 2016 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів, 28 березня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненком С. В. (із змінами та доповненнями, відповідно до додаткових договорів до договору іпотеки від 04 лютого 2015 року та 22 квітня 2016 року), предметом іпотеки є нежитлове приміщення № 23, загальною площею 193,96 кв. м, вбудоване в багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1. 01 грудня 2016 року він вручив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у національній валюті, еквівалентній 105 000,00 доларів США за курсом Національного банку України. Проте, 11 січня 2017 року ОСОБА_5 у своїй заяві, адресованій приватному нотаріусу Бедненку С. В., повідомив, що не має можливості виконати зобов'язання за договором позики і тому не заперечує проти реєстрації права власності на нежитлове приміщення за кредитором. Згідно із звітом незалежної оцінки нерухомого майна від 06 січня 2017 року, ринкова вартість об'єкта оцінки складає 22 098,99 доларів США. 10 липня 2017 року на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням право власності на зазначене приміщення зареєстровано за ним.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнення позовних вимог, відповідно до яких виключено із числа відповідачів Центральний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненка С. В., позивач просив стягнути із ОСОБА_5 різницю вартості предмета іпотеки в розмірі 82 901,01 доларів США в національній валюті за офіційним курсом Національного банку України на день проведення платежу.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість у сумі 82 901,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на день винесення рішення становить 2 196 047,75 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вартість іпотечного майна не відповідає розміру отриманих ОСОБА_5 коштів у якості позики, в результаті чого сума за договором позики повернута позивачу не в повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача різниці між отриманою сумою та вартістю іпотечного майна.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2018 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 28 березня 2014 року в сумі 82 901,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 2 196 047,75 грн. Стягнуто із ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції по суті вирішення заявлених позовних вимог та виходив із того, що оскільки вартості набутого у власність позивачем предмета іпотеки не вистачило на погашення всієї суми заборгованості, яка виникла у зв'язку з порушенням основного зобов'язання, позивач у силу норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку» має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення всієї заборгованості. При цьому підставою для скасування рішення стало те, що суд першої інстанції здійснив неналежне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

У червні 2018 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2018 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та справу передати на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Зокрема, вказував на те, ним не отримана заява про зміну позовних вимог, суд першої інстанції не вирішив питання, які позовні вимоги він прийняв, а які залишив без розгляду, також прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_4 без доказів сплати ним судового збору за подання позову майнового характеру, судами не застосовано до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що після завершення позасудового врегулювання спору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, виключенням є лише реалізація предмета іпотеки шляхом його продажу з публічних торгів, крім того, апеляційний суд безпідставно відхилив подане ним клопотання про витребування доказів, які були підставою для надання суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 звіту про оцінку майна.

Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали зазначеної цивільної справи.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про

відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом

касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим

Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 643/18466/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_15., ОСОБА_13, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального кругу Юдіна О. С., про стягнення заборгованості за договором позики.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду стало те, що існує виключна правова проблема, яка полягає в тому, що положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними - допускає неоднозначне тлумачення. Судова практика свідчить про те, що в одних випадках суди розуміють буквально наведене положення закону та відмовляють у задоволенні будь-яких вимог кредитора, висунутих після звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, незалежно від того, чи задоволенні вимоги кредитора (іпотекодержателя) за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі, чи ні. В інших випадках, суди застосовують наведені положення частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» в системному тлумаченні з положеннями статей 591, 598, 599 ЦК України та встановивши, що за рахунок предмета іпотеки не в повному обсязі задоволені вимоги кредитора, відповідно зобов'язання не припинилось, задовольняють їх у судовому порядку.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 643/18466/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 263/3809/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 643/18466/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик