Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 592/2054/17

провадження № 61-29851 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.,

Суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року у складі судді Фоменко І. М. та рішення Апеляційного суду Сумської області від

25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обгрунтування позовних вимог зазначило, що 23 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії № 09/2007/426036067, відповідно до якого ОСОБА_3 відкрито кредитну лінію у розмірі 50 000,00 доларів США, із сплатою

14,9 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк до

22 травня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 травня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею

593, 2 кв.м, житловою площею 151,4 кв.м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2011 року з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2007 року

№ 09/2007/426036067 у розмірі 779 524,59 грн.

Зазначене рішення суду ОСОБА_3 не виконала, внаслідок чого станом на

09 лютого 2017 року її заборгованість за кредитним договором становила 176 094,23 доларів США, (заборгованість за тілом кредиту у розмірі

79 411,10 доларів США, проценти - 96 683,13 доларів США), пеня -

58 043,44 доларів США, що еквівалентно 1 562 094,02 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями та прибудовами: «А-1» - цегляний, загальна площа 593,2 кв.м, житлова площа 151,4 кв.м, сарай «Б» - цегляний, гараж «Г» - металевий, обкладений цеглою, вбиральня «Д» - цегляна, прибудова «Г» - цегляна, сарай «З» - цегляний, навіс «Ж1» - шифер, сарай «Ж» - цегляний, прибудова «Г1» - цегляна, огорожа № 1-12-дошки, цегляна, металева, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» з початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року №09/2007/426036067 стягнуто з іпотекодавця ОСОБА_1

176 094,23 доларів США та пені у розмірі 1 562 094,02 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок з надвірними будівлями та прибудовами: «А-1» - цегляний, загальна площа 593, 2 кв.м, житлова площа

151,4 кв.м., сарай «Б» - цегляний, гараж «Г» - металевий, обкладений цеглою, вбиральня «Д» - цегляна, прибудова «Г» - цегляна, сарай «З» - цегляний, навіс «Ж1» - шифер, сарай «Ж» - цегляний, прибудова «Г1» - цегляна, огорода

№1-12-дошки, цегляна, металева, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - належний відповідачеві житловий будинок з надвірними будівлями, шляхом його реалізації на прилюдних торгах у порядку виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження»за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року №09/2007/426036067 стягнуто з іпотекодавця ОСОБА_1

176 094,23 доларів США та пені у розмірі 1 562 094,02 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що являє собою житловий будинок з надвірними будівлями та прибудовами: «А-1» - цегляний, загальна площа 593, 2 кв.м, житлова площа 151,4 кв.м., сарай «Б» - цегляний, гараж «Г» - металевий, обкладений цеглою, вбиральня «Д» - цегляна, прибудова «Г» - цегляна, сарай «З» - цегляний, навіс «Ж1» - шифер, сарай «Ж» - цегляний, прибудова «Г1» - цегляна, огорода №1-12-дошки, цегляна, металева, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на праві власності, шляхом проведення торгів у порядку виконавчого провадження на підставі Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 1 817 740,00 грн.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, всупереч вимогам частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», у резолютивній частині рішення не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його реалізації, а тому апеляційний суд, урахувавши наданий відповідачем звіт з незалежної оцінки майна, дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в цій частині, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку», у розмірі 1 817 740,00 грн.

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій заявник просив скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що стягнення на предмет іпотеки можливе лише за умови, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язань за кредитним договором, проте суди не з'ясували стан виконання відповідачем та ОСОБА_3 рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суди попередніх інстанцій також не перевірили правильність та обгрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 травня 2007 року. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір не в повному обсязі, оскільки його сплачено за ставкою, встановленою для позовних заяв немайнового характеру, хоча позовна заява містить одночасно як немайнову вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки так і майнову - про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 травня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії № 09/2007/426036067, відповідно до якого ОСОБА_3 відкрито кредитну лінію у розмірі 50 000, 00 доларів США із сплатою

14,9 процентів річних за користування кредитними коштами, на строк до

22 травня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 23 травня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого він передав банку в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею

593,2 кв.м, житловою площею 151,4 кв.м, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Задовольняючи позов ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

23 травня 2007 року № 09/2007/426036067 у сумі 176 094,23 доларів США та пені у сумі 1 562094,02 грн, суди попередніх інстанцій вважали установленим та доведеним факт існування заборгованості ОСОБА_3 перед банком у розмірі, зазначеному у позовній заяві.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, оскільки грунтуються на неповному з'ясуванні фактичних обставин, що мають значення для справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2011 року з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 779 524,59 грн та судові витрати у справі.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку,припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Ураховуючи, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від

17 березня 2011 року достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором та змінено строк виконання зобов'язання, у кредитора були відсутні підстави для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом за період з 20 січня 2010 року по 09 лютого 2017 року та пені за період з 08 лютого 2016 року по 09 лютого 2017 року.

Крім того, суди не перевірили чи було виконано позичальником та поручителями рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 березня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором та обставини, які були встановлені зазначеним судовим рішенням, зокрема щодо розміру стягнутої заборгованості, за який період вона виникла та нарахована, а також всі її складові.

Дотримання вимог цивільного процесуального закону щодо встановлення обставин справи, належної оцінки доказів, вирішення питання щодо характеру правовідносин між сторонами та застосування правової норми до них є умовою ухвалення законного та обгрунтованого рішення у справі, а також дотримання основних засад цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України).

Таким чином, суди попередніх інстанцій при визначенні розміру вимог ПАТ «КБ «Надра», які підлягають задоволенню за рахунок предмету іпотеки, належним чином не перевірили і не встановили строк дії кредитного договору з урахуванням застосованого права банку на дострокове повернення кредиту, не з'ясували дійсного розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірили період, за який нараховано проценти за користування кредитними коштами та пеню, тобто не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що відповідно частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик