АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Чернівці

Справа №/715/761/15

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Тімофті Анатолій Васильович, на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2016 року, (головуючий у 1-й інстанції Григорчак Ю.П.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року державний виконавець Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Букачук Н.І. звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції перебуває виконавчий лист №715/761/15 від 27.05.2015 року, виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 579750 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 3532,20 грн.

2 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Однак боржник добровільно рішення суду не виконує, від сплати вказаних сум боргу ухиляється, на виклики державного виконавця не з'являвся, відомостей щодо сплати заборгованості не надавав.

Просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним боргових зобов'язань.

_______________________________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/442/18 Категорія 59

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2016 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом №715/761/15 від 27.05.2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Тімофті А.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання, посилаючись на її незаконнісь та необґрунтованість.

Зазначає, що державним виконавцем не було подано жодних доказів того, що він умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Також вказує, що необхідність обмежувати право виїзду за кордон відсутня у зв'язку з наявністю нерухомого майна, яке державним виконавцем описано.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Пунктом 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження у вказаній справі відкрито до набрання чинності редакції ЦПК України (15 грудня 2017 року), а тому розгляд подання, у відповідності до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, продовжується за правилами, що діють після набрання чинності нової редакції ЦПК України.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, маючи реальні можливість виконати своє зобов'язання.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції перебуває виконавчий лист №715/761/15 від 27.05.2015 року, виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 579750 грн, витрат зі сплати судового збору в розмірі 3532,20 грн.

У власності ОСОБА_1 є транспортні засоби та земельні ділянки.

2.06.2015 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 2).

Однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що боржнику вручено копію вищевказаної постанови.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України у редакції Закону, чинного на момент звернення державного виконавця з поданням до суду першої інстанції та постановлення оскаржуваної ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Задовольняючи подання, суд першої інстанції не врахував норми цього Закону щодо підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду.

Зі змісту п. 5 ст. 6 зазначеного Закону, вбачається, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов'язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Тобто право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, звертаючись до суду з вказаним поданням, не надав доказів щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань по сплаті заборгованості за рішенням суду.

Зокрема, при розгляді подання суду необхідно було переконатися: чи має місце ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду; причини непогашення боргу в добровільному порядку та після вжитих заходів виконавчою службою; чи дійсно він має намір перетнути кордон та чим це підтверджується. Наявність же одного статусу боржника не є підставою для тимчасового обмеження виїзду за кордон.

Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявного в матеріалах справи, не вбачається, що боржником було отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, оскільки повідомлення не містить підпису боржника чи членів його сім`ї (а.с. 6).

Так, Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими Постановою кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270, не передбачено наявність підпису отримувача на бланку повідомлення про вручення рекомендованого листа, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

При цьому, пунктом 106 Правил надання послуг поштового зв'язку передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв'язку на підставі пред'явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження отримання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця не місить відомостей про конкретну особу, її прізвище, якій вручено відповідне повідомлення.

Також сам факт невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК України у редакції Закону, чинного на момент постановлення ухвали, наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи та зроблено помилковий висновок про наявність підстав для задоволення подання, що відповідно до п.1, п. 2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та відмови у задоволенні подання.

Колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, отже, відсутні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження особи в праві виїзду за межі України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні подання державного виконавця Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Букачук Н.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Тімофті Анатолій Васильович, задовольнити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 серпня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: