233 № 233/4701/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 грудня 2018 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, пр.Ломоносова, 136/19, в якій зареєстрований член сімї попереднього власника відповідач ОСОБА_3 Реєстрація ОСОБА_3 в належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав як власника, у звязку з чим ОСОБА_2 просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі та зазначив, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2018 року передбачено, що член сімї попереднього власника - ОСОБА_3 зніметься з реєстраційного обліку за адресою: м.Костянтинівка, пр.Ломоносова, 136/19 до 01 вересня 2018 року, але до теперішнього часу цього не сталось, у звязку з чим порушуються права ОСОБА_2 як власниці.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із ОСОБА_3 і їй відомо про те, що остання приблизно в 2013 році з власної волі змінила проживання та мешкає в квартирі АДРЕСА_2, оскільки вийшла заміж та переїхала до Російської Федерації.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, пр.Ломоносова, 136/19 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 2018 року (а.с.4-6).
Пунктом 5 договору купівлі-продажу від 22 серпня 2018 року передбачено, що ОСОБА_3 зніметься з реєстраційного обліку за адресою: м.Костянтинівка, пр.Ломоносова, 136/19 до 01 вересня 2018 року.
Проте, як вбачається з довідки КП «Служба єдиного замовника» від 03 вересня 2018 року № 326 (а.с.7) та акту перевірки паспортного режиму від 03 вересня 2018 року (а.с.8), ОСОБА_3 станом на 03 вересня 2018 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, але не проживає за зазначеною адресою.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14).
Приймаючи до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 є членом сімї колишнього власника квартири із припиненням права власності якого втратилось й право користування жилим приміщенням у членів його сімї, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 та визнання ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_2 (місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 06 грудня 2018 року.

Суддя