Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Старо-Кримської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним право власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначив, що 20 травня 2007 року померла його мати ОСОБА_2. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді домоволодіння № 18 по вул. Куйбишева в сел.. Старий Крим м. Маріуполя Донецької області из господарськими та побутовими спорудами. У звязку з тим, що після смерті ОСОБА_2 не залишила заповіту, а позивач на момент її смерті мешкав з нею разом, доглядав її, сплачував усі комунальні послуги, він просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як за спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 селищна рада в судове засідання не з*явився, направив суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачами суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯИ № 727216, виданим 17 листопада 1954 року.

19 квітня 1956 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6, після чого їй було присвоєно прізвище «Налча», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯФ № 498758 від 19.04.1956 року.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_6 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в м. Маріуполі, с. Старий Крим, вул.. Куйбишева, 18 на земельній ділянці. На 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд дружині спадкодавця ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 19.11.2004 року ОСОБА_2 належить право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, у вигляді житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель, що знаходяться в м. Маріуполі, сел.. Старий Крим, вул.. Куйбишева, 18 на земельній ділянці.

Таким чином, після смерті чоловіка ОСОБА_2 була власником цілого житлового будинку № 18 по вул.. Куйбишева в сел.. Старий Крим м. Маріуполя з господарськими та побутовими будівлями та спорудами на земельній ділянці.

Згідно із свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 померла 20.05.2007 року.

Актом, складеним комісією у складі заступника Старо-Кримського селищного голови, депутата Старо-Кримської селищної ради та інспектором ВУС Старо-Кримського виконкому 16 травня 2018 року, підтверджується факт проживання позивача разом з матір*ю ОСОБА_2, ведення з нею сумісного господарства та догляду за нею на момент її смерті.

Постановою від 23 травня 2018 року № 1632/02-31 нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_1 не було доведено факту сумісного проживання разом із матір*ю на момент її смерті.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає, про що свідчить повідомлення Третьої маріупольської державної нотаріальної контори про відсутність спадкової справи після її смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України.

Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та є спадкоємцем першої черги після її смерті.

Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку що на теперішній час у позивача відсутня можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, у зв'язку з чим його права підлягають захисту в судовому порядку.

На підставі викладеного позовна вимога про визнання права власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за законом є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 182, 328, 392, 1216, 1218,12621, 1268, 1269, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 81, 200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Старо-Кримської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою : Донецька область, м. Маріуполь, сел.. Старий Крим, вул.. Куйбишева, буд. 18, після смерті ОСОБА_2, яка померла 20 травня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва