Провадження № 22-ц/773/360/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Русинчука М.М.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови про арешт майна боржника, за апеляційною скаргою боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 31 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із скаргою, в якій просили суд скасувати постанову про арешт майна боржника ВП №55340107 від 11.12.2017 року.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 31.01.2018 року постановлено вважати скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 неподаною та повернути заявникам.

В апеляційній скарзі боржники ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили оскаржувану ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, оскільки, як вони вважають, в розглядуваному випадку має місце відмова заявникам у доступі до суду.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді першої інстанції залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

За правилами ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу суду щодо повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу заявникам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, суддя місцевого суду виходив із того, що заявниками вимоги суду не були виконані, вказані в ухвалі про залишення їх скарги без руху від 29.12.2017 року недоліки скарги не усунуто.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судді місцевого суду, оскільки вони узгоджуються з нормами процесуального права.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Таким вимогам повинна відповідати також і скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, як це розяснено у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 29.12.2017 року (а.с.7) скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки ця скарга не містила: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. В скарзі не викладено обставин, якими заявники обґрунтовують свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В цій же ухвалі судом заявникам зазначено про необхідність конкретизувати свої вимоги, оскільки зі змісту скарги не вбачається яку саме постанову вважають заявники неправомірною, в чому полягає неправомірність винесення постанови, які норми закону порушено державним виконавцем, підстави для скасування даної постанови.

Заявниками також в порушення ч. 1 ст. 177 ЦПК України до скарги не додано її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості заінтересованих осіб.

Крім того, всупереч вимогам ч. 2 ст. 175 цього Кодексу подана скарга не підписана заявниками та до матеріалів скарги не додано документів, які б підтверджували повноваження представника, яким за змістом ст. 60 ЦПК України у цій справі, яка не повязана з розглядом спору, що виник з трудових відносин, і не є малозначною, може бути лише адвокат.

04.01.2018 року копія ухвали про залишення скарги без руху від 29.12.2017 року була надіслана заявникам та їх представнику для відому та виконання (а.с.8), яка була отримана останніми 11.01.2018 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.9-11).

23.01.2018 року заявники звернулися до суду із заявою про відвід усього «складу суду», яка була визнана ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 24.01.2018 року необґрунтованою та передана для вирішення відводу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України (а.с.12-17, 19).

Ухвалою судді цього ж суду від 26.01.2018 року в задоволенні згаданої заяви про відвід відмовлено (а.с.23).

Оскільки заявники на виконання вимог ухвали судді про залишення скарги без руху від 29.12.2017 року зазначених у ній недоліків скарги не усунули, оскаржуваною ухвалою судді від 31.01.2018 року подану ними скаргу визнано неподаною та повернуто.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що за таких обставин у судді місцевого суду були передбачені законом підстави для постановлення ухвали про визнання скарги неподаною та повернення її заявникам з тих підстав, що вони не усунули недоліки скарги у встановлений судом строк.

В апеляційній скарзі наведений лише один важливий довід про те, що суд своєю оскаржуваною ухвалою відмовив заявникам у доступі до правосуддя. І хоч цей довід не має належного обґрунтування, однак потребує свого спростування таким чином.

Повернення згаданої скарги у звязку з невиконанням заявниками перелічених вимог норм процесуального права щодо змісту поданої ними скарги, не є перешкоджанням або відмовою у доступі до суду, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо форми та змісту скарги, без сумніву, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватися.

Суд може розглядати не будь-які, а належні за формою та обґрунтовані і зрозумілі за змістом звернення осіб. Згадана скарга заявників не відповідає цим закріпленим в процесуальному законі вимогам, оскільки на містить підписів заявників і є необґрунтованою (відсутня фактологічна і правова аргументація) за змістом.

Будь-яких інших конкретних і важливих аргументів, які би мали правове значення, апеляційна скарга не містить. Наведені в цій скарзі вислови, які не мають стосунку до розглядуваного судом питання, не є такими аргументами, а тому не потребують свого аналізу і спростування.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді місцевого суду постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржників ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Луцького міськрайонного суду від 31 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: