Справа № 344/9143/17
Провадження № 22-ц/779/492/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О.,

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ ТВК «Львівхолод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 30.11.2015р. вона працювала касиром торговельного залу в магазині «Рукавичка». Із запису у трудовій книжці, яку вона отримала 19.07.2017р. рекомендованим листом дізналася про те, що її звільнено відповідно до наказу №846 від 25.11.2016р. а також отримала лист про те, що в день звільнення із нею проведено розрахунок, який вона не отримала.

Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі на посаді касира торговельного залу в магазині «Рукавичка» та стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2016р. по день поновлення на роботі, а також кошти за чотири дні відрядження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначила, що вирішуючи спір суд першої інстанції не взяв до уваги, що її не було ознайомлено з наказом про звільнення №846-к від 25.11.2016 року, про що свідчить відсутність її підпису.

Також в даному наказі не зазначено про вчинення ОСОБА_1 25.11.2016 року дисциплінарного проступку, який би був підставою для її звільнення.

Із мотивувальної частини наказу вбачається, що причиною звільнення є порушення апелянткою трудової дисципліни із зазначенням проступків, за які до неї вже застосовували заходи дисциплінарного впливу.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що її незаконно звільнено за ч.3 ст. 40 КЗпП за систематичне порушення, оскільки особу не може бути двічі притягнуто до відповідальності за одне і те саме правопорушення.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким її позов задоволити.

ТзОВ ТВК «Львівхолод» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому відповідач посилається на необгрунтованість скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним.

Відповідач зазначив, що при прийнятті на роботу ОСОБА_1 була ознайомлена із колективним договором, договором про колективну матеріальну відповідальність, правилами внутрішнього трудового розпорядку, з посадовою інструкцією касира торгівельного залу, про що свідчать підписи позивачки в наказі про прийняття на роботу.

Проте, починаючи з квітня 2016 року свої службові обов'язки позивач виконувала недобросовісно, внаслідок чого неодноразово отримувала догани, а саме: на підставі наказів генерального директора від 24.05.2016 року, 01.06.2016 року та 02.11.2016 року.

В листопаді 2016 року відповідно до Табеля обліку використаного робочого часу за листопад 2016 року ОСОБА_1 виходила на роботу лише 01,02,03 числа. Позивач без поважних причин вчинила прогул, починаючи з 04 листопада по день звільнення 24.11.2016 року, у зв'язку з чим було складено Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1, а саме: 10 листопада, 11 листопада, 12 листопада та 13 листопада.

У своєму поясненні ОСОБА_1 вказала, що відсутність на роботі пов'язана з хворобою. До лікаря вона не зверталася, бо знаходилася на обліку в поліклініці. Крім того, у її сина був день народження, про що вона повідомила адміністратора 09.11.2016 року.

Вказане пояснення позивач написала 24.11.2016 року, тобто на 20-й день своєї відсутності на роботі.

Відповідно до наказу генерального директора №846-к від 25.11.2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Оскільки ОСОБА_1 не прибула 25 листопада 2016 року на підприємство в м.Львів, профспілковим комітетом за відсутності позивача було надано згоду на її звільнення.

У зв'язку з неявкою ОСОБА_1 25.11.2016 року ТзОВ ТВК «Львівхолод» не змогло в день звільнення здійснити повний розрахунок із позивачем та вручити позивачу трудову книжку, тому розрахункові кошти були перераховані позивачу в день здійснення переказу на банківські картки працівників ТзОВ ТВК «Львівхолод», які обслуговуються в АТ «Ощадбанк», а саме: 12.12.2016 року в сумі 1073,46 грн., а трудова книжка надіслана поштою.

Посилаючись на вказані обставини, ТзОВ ТВК «Львівхолод» просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляцію ОСОБА_1 - без задоволення.

Відповідно до п.8 Розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року.) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.

Представник відповідача скаргу не визнав, вважає її необґрунтованою.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено факту наявності порушення її прав, не доведено факту протиправної поведінки відповідача при звільненні. Тобто, позивачка не довела тих обставин, на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази на їх обґрунтування, не спростувала тих обставин, на які посилався представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України.

Висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.23 Постанови від 06.11.1992року, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

За правилами ст.151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року.

Матеріалами справи встановлено, що 01.12.2015 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в ТзОВ ТВК «Львівхолод» на посаду касира торговельного залу магазину «Рукавичка» в м.Івано-Франківськ дирекції з операційної діяльності.

З Наказу про прийняття на роботу №4461 від 26.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією, про що свідчить її підпис (а.с.39,43-45).

30.11.2016 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин посадових обов'язків (а.с.4).

Як вбачається з Табеля обліку і використання робочого часу за листопад 2016 року, ОСОБА_1 була присутня на роботі 1,2,3 листопада 2016 року, а з 4 листопада по 30 листопада 2016 року значиться як відсутня на робочому місці (а.с.48).

04.11.2016 року директором департаменту персоналу ТзОВ ТВК «Львівхолод» Голові первинної профспілкової організації внесено Подання про припинення трудового договору із ОСОБА_1 за систематичне невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (а.с.49).

Листом ТзОВ ТВК «Львівхолод» від 14.11.2016 року ОСОБА_1 було поінформовано про те, що вона була відсутня на роботі, безпосереднього керівника не повідомлено про причини відсутності, не надано жодних документів, що можуть підтвердити поважні причини такої відсутності. У зв'язку з наведеним ОСОБА_1 запрошено з'явитися на роботу або в сектор кадрів і надати письмові пояснення причин відсутності на роботі за адресою: м.Львів, вул Угорська,22.

24.11.2016 року ОСОБА_1 надала письмові пояснення, зазначивши, що її не було на роботі, у зв'язку з тим, що вона хворіла. До лікаря вона не зверталася, бо знаходиться на обліку в поліклініці через те, що вже тричі була на лікарняному. Корім того, у її сина було день народження, про що вона повідомила адміністратора 09.11.2016 року (а.с.54).

З протоколу № 46 засідання профспілкового комітету ТзОВ ТВК «Львівхолод» від 25.11.2016 року вбачається, що профспілковою організацією розглянуто подання директора департаменту персоналу ТзОВ ТВК «Львівхолод» та надано згоду на припинення трудового договору із ОСОБА_1, у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п.3 ст.40 КЗпП України), (а.с.55).

Таким чином, відповідачем задокументовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці та встановлено факт прогулу. Зазначені обставини апелянтом не спростовано та відповідних доказів не представлено.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, наказом № 272-к від 24.05.2016 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за систематичне запізнення на роботу, часті відлучення з робочого місця на перекури, невиконання посадових обов»язків та Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Наказом № 296-к від 01.06.2016 року за порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці в робочий час, порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

Наказом №787-к від 02.11.2016 року за грубі порушення дисципліни, пов'язаної із частими відлученнями від робочого місця ОСОБА_1 було оголошено догану.

Наказом Генерального директора ТзОВ ТВК «Львівхолод» від 25.11.2016 року №846-к ОСОБА_1 звільнено з посади касира торговельного залу магазину «Рукавичка» з 30.11.2016 року, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин посадових обов'язків, Правил внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

Із вищевказаного наказу також вбачається, що підставою звільнення є:

- Наказ про оголошення догани ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни та систематичне спізнення на роботу, №272-к від 24.05.2016 року;

- Наказ про оголошення догани ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни та відсутність на робочому місці в робочий час, №296-к від 01.06.2016 року;

- Наказ про оголошення догани ОСОБА_1 за грубі порушення дисципліни, пов'язаної із частими віддлученнями із робочого місця №787-к від 02.11.2016 року;

- Акти про невихід на роботу, пояснення ОСОБА_1 та протокол засідання первинного профспілкового комітету ТзОВ ТВК «Львівхолод» №46 від 25.11.2016 року (а.с.65,71-73).

28.11.2016 року та 30.11.2016 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення №10349, у якому останню поінформовано, що у зв'язку із розірванням 30 листопада 2016 року трудового договору відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України їй необхідно прибути до сектору кадрів департаменту персоналу ТзОВ ТВК «Львівхолод» та тримати трудову книжку за адресою: 79034, м.Львів, вул. Угорська,22. Лист ОСОБА_1 вручено 06.12.2016 року, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.56,57,58).

Згідно виписки про рух коштів від 12.12.2016 року на рахунок ОСОБА_1 було перераховано зарплату за листопад 2016 року в сумі 1076,46 грн., що апелянт підтвердила в судовому засіданні (а.с.47).

Аналіз вищенаведених обставин справи в контексті наявності правових підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України вказує на те, що таке звільнення відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки події звільнення передувало застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни та вчинення нового дисциплінарного проступку.

Як пояснила суду ОСОБА_1, із законністю оголошених доган вона не погоджується, однак у судовому порядку такі не оскаржувала.

Апелянт не змогла навести підстав та представити докази на спростування фактів викладених в актах, що передували наказам про оголошення догани.

Останнє дисциплінарне стягнення, накладене Наказом Генерального директора ТзОВ ТВК «Львівхолод» про оголошення догани ОСОБА_1 за грубі порушення дисципліни, пов'язаної із частими відлученнями від робочого місця №787-к від 02.11.2016 року в силу дії ст.151 КЗпП України не було погашено на час вчинення ОСОБА_1 наступного порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на робочому місці у листопаді 2016 року, про що було складено відповідні Акти (а.с.50-53).

Таким чином, в сукупності встановлених обставин вбачається, що ОСОБА_1, працюючи касиром торговельного залу магазину «Рукавичка», допустила систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, що стало підставою звільнення в порядку п.3 ст.40 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення.

Неознайомлення апелянта з наказом про звільнення як встановлено судом, було зумовлено відсутністю ОСОБА_1 на роботі. Разом з тим, зважаючи на неспростовність встановлених обставин щодо наявності систематичних порушень, як підстави для звільнення, недоліки процедури оформлення звільнення, в даному випадку, не можуть бути підставою для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевський В.А.

Максюта І.О.