Справа № 392/1345/17
Провадження № 2/392/101/18
27 лютого 2018 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Березія Ю.А.,
при секретарі Кальній М.О.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної міграційної служби в Кіровоградської області, про виселення без надання іншого житлового приміщення та примусове зняття з реєстрації,
Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4, після смерті якої вона успадкувала 1/3 частку вищезазначеної квартири.
Після смерті ОСОБА_4 вона звернулась до відповідача ОСОБА_3 з проханням виселитися з квартири та знятись з реєстрації з даної квартири, тому, що вона має намір продати квартиру, але відповідач виселятись не бажає, зазначаючи, що не має іншого житла.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушує її право, тому вимагає виселити відповідача ОСОБА_3 з належної позивачам квартири без надання йому іншого житлового приміщення та зобов'язати уповноважений орган Міграційної служби України зняти з реєстрації відповідача в квартирі АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Судом встановлено, що 08 грудня 2008 року видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, власниками в рівних частках якої записані громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5; право власності зареєстровано у встановленому порядку (а.с. 14-15).
Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її донька ОСОБА_1 успадкувала 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований і проживає в спірній квартирі з 20 квітня 1999 року, що підтверджується довідками (а.с. 13-28).
Як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з її матір'ю ОСОБА_4.
Вищенаведені фактичні обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами, вказують на те, що відповідач ОСОБА_3 законно вселився в спірну квартиру за згодою співвласника ОСОБА_4, з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто вони постійно проживали разом і вели спільне господарство.
Після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_3 продовжує проживати і користуватись спірною квартирою, а тому має такі ж права і обов'язки, як члени сім'ї власника квартири, що регламентовано положеннями частин 1 і 4 статті 156 та частинами 1 і 3 статті 64 Житлового кодексу Української РСР.
Відповідно до статті 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частиною 1 статті 116 Житлового кодексу Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Позивачами у розпорядження суду не надано жодного доказу щодо наявності обставин порушення житлового законодавства відповідачем ОСОБА_3, які передбачені вищезазначеним законом.
Тому, вимоги позивачів щодо виселення відповідача з належної їм на праві власності квартири - суперечить вимогам статей 64, 116, 156, 157 Житлового кодексу Української РСР.
Посилання позивачів на статтю 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, як норми права, які визначають права і обов'язки сторін щодо предмета спору, є помилковим, оскільки предметом спору за пред'явленим позовом є право відповідача ОСОБА_3 на користування квартирою, яка належить позивачам на праві власності.
Між тим, регулювання житлових відносин, права громадян на житло та законність в галузі житлових відносин здійснюється спеціальним законом, яким є Житловий кодекс Української РСР.
Тому, для задоволення пред'явленого позову відсутні законні підстави.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивачів.
Керуючись статтями 259, 265 ЦПК України,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Державної міграційної служби в Кіровоградської області, про виселення без надання іншого житлового приміщення та примусове зняття з реєстрації.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання позивачами апеляційної скарги, а відповідачем - заяви про перегляд заочного рішення.

Апеляційна скарга і заява про перегляд заочного рішення подаються протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1, АДРЕСА_3, паспорт громадянина України НОМЕР_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

позивач ОСОБА_2, АДРЕСА_3, паспорт громадянина України НОМЕР_4, номер облікової картки платника податків НОМЕР_2;

відповідач ОСОБА_3, АДРЕСА_1, паспорт громадянина України НОМЕР_5, ідентифікаційний номер невідомий;

третя особа Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, вул. Єгорова, 25а м. Кропивницький.

Головуючий

суддя