Справа № 303/3733/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

з участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року в складі судді Пак М.М. за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, її відібрання і передачу на виховання матері, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Мукачівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у липні 2017 р.

Просила:

- визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю - ОСОБА_3,за адресою: АДРЕСА_1;

- відібрати малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька - ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_2, та передати дитину матері - ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_1;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указала, що внаслідок погіршення сімейних відносин вона разом із донькою 22 січня 2017 р. вирішила піти проживати до своєї мами, однак того ж дня на залізничному вокзалі відповідач силоміць забрав дитину від неї. З цього часу дитина проживає разом із відповідачем і останній чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_2 у вересні 2017 р. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.35-41).

Просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2.

На обґрунтування позовних вимог указав, що ОСОБА_3 із 22 січня 2017 р. не спілкується із дитиною, не бере участі в її виховані, не піклується про здоров'я дитини, її моральний, культурний і духовний розвиток. Натомість, донька перебуває на його повному утриманні. Він піклується про стан її здоров'я, моральний, духовний і культурний розвиток, забезпечує дитину всім необхідним. Зазначає, що мати дитини не має постійного місця роботи. Він же працевлаштований, що дає змогу забезпечувати належні соціально-побутові умови для утримання доньки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 р. первісний позов задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю - ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1. Відібрано малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька - ОСОБА_2, і передано її матері - ОСОБА_3 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1280 грн. у відшкодування судового збору.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний - задовольнити. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує на рівність прав обох батьків щодо виховання дитини, у зв'язку з чим мати малолітньої дитини не має переваг перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Зазначає, що ОСОБА_3 підтвердила в судовому засіданні про свій намір вивезти 22 січня 2017 р. доньку до м. Одеси і в такий спосіб змінити місце проживання дитини без відома та згоди батька. Указує, що ОСОБА_3 не навела об'єктивних причин і доказів того, чому вона з 22 січня 2017 р. по день звернення до суду не брала участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Вважає, що вимога про відібрання дитини є безпідставною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення -без змін.

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із недоведеності факту, що матір дитини залишила свою дитину та поїхала проживати в інше місто, а також не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір'ю.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення - без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при вирішенні спору між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»).

Підлягають врахуванню також положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як видно з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилася донька - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5). Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28 квітня 2017 р. шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, укладений 19.07.2008 р. і зареєстрований виконкомом Станівської сільської ради, було розірвано (а.с.6). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Станівської сільської ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Разом із нею за цією адресою проживають мати - ОСОБА_6, батько - ОСОБА_7, брат - ОСОБА_8 (а.с.7).

За висновком органу опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації від 24.07.2017 р. № 02-26/699 (а.с.24-25) доцільно визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із мамою - ОСОБА_3, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з довідками Бистрицької сільської ради від 20.09.2017 р. №№883,884 (а.с.44,45) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживають за адресою: АДРЕСА_2. Власником цього будинку є ОСОБА_9 (батько позивача за зустрічним позовом). Відповідно до характеристики, виданої громадянину ОСОБА_2 20.09.2017 р. за № 02-17/389, останній характеризується із позитивної сторони, урівноважений, ставиться із повагою до оточуючих, матеріально-побутові умови проживання задовільні. Із акту обстеження матеріально-побутових умов громадянина ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_2 від 20.09.2017 р. за №02-17/390 (а.с.47) видно, що він проживає разом із батьками, братом, сестрою і неповнолітньою донькою. Дитина перебуває на утриманні та вихованні ОСОБА_2 Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Із довідки Бистрицької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів від 05.09.2007 р. № 70 (а.с.48) видно, що дитина навчається у 2-му класі цієї школи. Протягом 2016-2017 навчального року пропуску уроків без поважних причин не мала. Батько відвідував батьківські збори та систематично цікавився навчанням і поведінкою дитини. Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої/неповнолітньої дитини від 13.07.2017 р. (а.с.76) видно, що ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_2. Дитина з батьком проживає в окремому будинку. У дитини є місце для навчання і відпочинку. Стосунки в сім'ї дружні та хороші.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі посилається на те, що за умови рівності батьків щодо участі у вихованні дитини мати не має переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Однак, такий довід не є переконливим і не заслуговує на увагу як підстава для скасування оскарженого рішення.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_10 кухарем із 27.06.2017 р. згідно з наказом № 7-к від 27.06.2017 р. із окладом 3230 грн. (а.с.80). Також ОСОБА_3 додала свою довідку про доходи від 16 жовтня 2017 р. (а.с.89), з якої видно, що в період із червня 2017 р. по вересень2017 р. ОСОБА_3 загалом отримала заробітну плату в сумі 10 396 грн.

Актом обстеження умов проживання сім'ї від 22 червня 2017 р. (а.с.79) встановлено, що сім'я позивача за первісним позовом проживає у власному будинку загальною площею 63 кв. м, житловою площею 25 кв. м, санітарний стан житла задовільний, взаємні стосунки в сім'ї доброзичливі, ввічливі, поважають одне одного, матеріальний стан сім'ї задовільний. У господарстві утримують дрібну птицю. За господарством рахується 0,57 га землі.

Отже, Декларацією прав дитини регламентуються виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір'ю. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

У ОСОБА_3 є самостійний дохід, належні умови проживання. Зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами не встановлено. Як і не встановлено аморальної поведінки матері.

ОСОБА_2 на підтвердження факту свого працевлаштування надав договір цивільно-правових відносин із фізичною особою від 24 серпня 2017 р. (а.с.50). Згідно з предметом договору замовник (фізична особа-підприємець ОСОБА_11) доручає, а виконавець (ОСОБА_2) бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: розкряжування дервини, покол деревини, пакування деревини в ящики, виготовлення ящиків з матеріалів замовника в строк із 24.08.2017 р. по 31.10.2017 р. У суді апеляційної інстанції було надано вже новий договір від 02 листопада 2017 р., де терміни виконання указаних робіт установлені з 02.11.2017 р. по 28.02.2018 р.

Однак, із характеру цього договору не вбачається класичних трудових відносин між роботодавцем і працівником. Це є цивільно-правовий договір на виконання певної роботи, у певний період і за яку виконавець отримає обумовлену суму. Тобто, ця робота має мінливий характер і не може підтверджувати факт наявності в ОСОБА_2 постійного доходу, який буде достатнім для утримання дитини. При цьому, жодних даних про доходи ОСОБА_2 не надав.

Окрім того, належить відмітити, що вироком Мукачівського міськрайонного суду від 30 березня 2005 р. (а.с.53) ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбачено ст.309 ч.1 КК України (незаконне придбання, перевезення і зберігання наркотичних засобів без мети збуту).

Отже, за умови забезпечення для дитини належних умов для проживання обома батьками, наявністю у матері дитини постійного, регулярного доходу, відсутність такого доходу в батька, який, до того ж, притягався до кримінальної відповідальності за незаконне придбання, перевезення і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, та відсутністю обставин, через які дитину не можна залишити з мамою, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не навела об'єктивних причин і доказів того, чому вона з 22 січня 2017 р. по день звернення до суду не брала участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не заслуговує на увагу через те, що це не було доводом позовної заяви та не підлягало доведенню і з'ясуванню.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, 20.03.2017 р. ОСОБА_3 зверталася із заявою до Мукачівськго районного відділення поліції із проханням ужити заходів до ОСОБА_2 у зв'язку із забороною останнього брати участь у вихованні спільної доньки (а.с.56), що свідчить про переживання матері стосовно перешкоджання їй у вихованні дитини.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що під час звернення ОСОБА_3 до суду про розірвання шлюбу нею не ставилися вимоги про визначення місця проживання дитини. Між тим, Закон не зобов'язує заявника звертатися із цими двома вимогами одночасно.

Довід апеляційної скарги про те, що вимога про відібрання дитини є безпідставною, не заслуговує на увагу як суперечна обставинам справи.

Так, малолітня дитина має проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею когось одного із батьків.

За тієї умови, що дитина проживала разом із батьком, а рішенням суду встановлене місце її проживання разом із мамою, то вимога про відібрання дитини є правомірною і зможе забезпечити виконання рішення суду.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 09 лютого 2018 року.

Судді: