Справа № 297/55/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

за участю секретаря Михайліченко І. А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Оттіла Бейловича до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток померлих та інших участників у спільному майні, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток померлих та інших участників у спільному майні.

Посилався на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Комісіею по приватизації житла виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради народних депутатів 25 лютого 1997 року, зареєстрованого ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації у рерову книгу за № 4261, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 Йосиповичем та членами його сімї: ОСОБА_4., ОСОБА_4 Оттіла Бейловичем та ОСОБА_3 Бейловичем, загальною площею 54,9 кв.м.. ОСОБА_3, батько позивача, помер 18.01.2016 року, мати позивача, ОСОБА_4 померла ще раніше 02.03.2005, заповітного розпорядження батьки не залишили. Брат позивача, ОСОБА_3 20 років тому виїхав на ПМП до Угорщини, спадщину не прийняв. Однак номатірусом було відмовлено позивачу в оформленні спадщини, оскільки згадана квартира належить померлим батькам та членам сімї на праві спільної сумісної власності без визначення часток померлих.

Таким чином, іншого способу захистити свої права, окрім судового у нього не має.

Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив ухвалити рішення з підстав наведених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради також у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про визнання позову.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у підготовчому засіданні.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1997 року, за № 4261, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 Йосиповичем та членами його сімї: ОСОБА_4., ОСОБА_4 Оттіла Бейловичем та ОСОБА_3 Бейловичем, загальною площею 54,9 кв.м..

Частки співвласників у майні визначені не були.

У відповідності до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Таким чином, право власності на нерухоме майно квартиру № 1, що розташована в будинку № 24 по вул.. Б. Хмельницького в м. Берегово належало у рівних частках.

Батько позивача, помер 18.01.2016 року, а мати позивача, ОСОБА_4 померла 02.03.2005 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.

Після смерті яких відкрилась спадщина на майно померлих, а саме на належні частки квартири.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. 1217 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявний один спадкоємець майна спадкодавця, який має право на отримання спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 у визначеному законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що частка померлого у спадковому майні визначена не була.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на вище вказане та враховуючи, що у спадкоємця відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, визнання позову відповідачами не порушує їх прав та законних інтересів, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 197, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити частки померлих ОСОБА_3 Йосиповича та ОСОБА_4, а також інших співвласників ОСОБА_3 Бейловича та ОСОБА_3 Оттіли Бейловича у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/4 частині за кожним, ліквідувавши право спільної сумісної власності на квартиру.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя ОСОБА_5.