Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2367/18

Номер провадження: 2/511/882/18

07 грудня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі Ніколас С.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить витлумачити зміст заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 від 20.02.2013 року, в частині правильності дати народження спадкоємця за даним заповітом ОСОБА_1

В позові ОСОБА_1 зазначив, що 23.11.2017 року померла ОСОБА_4. За життя, а саме 20.02.2013 року ОСОБА_4, було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі №273, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, в рівних частках.

Також вказав, що отримавши заповіт, він та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернулися до нотаріуса з відповідними заявами, на підставі яких була заведена спадкова справа №4/2018. Однак йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з тим, що відповідно до складеного ОСОБА_4 заповіту від 20.02.2013 року вона заповіла все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, тоді як згідно свідоцтва про народження та повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження дата народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином при складанні заповіту допущено описку, яка послугувала підставою для відмови у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, яку можливо виправити лише шляхом тлумачення цього заповіту судом відповідно до ст. 213, 1256 ЦК України.

Тому просив суд, витлумачити заповіт, складений 20.02.2013 року померлою 24.11.2017 року ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі №273, як виявлення її волі заповідати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, в рівних частках.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення.

У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач надав суду заяву про безумовне визнання ним позову, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі в підготовчому судовому засіданні.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.11.2017 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №513994, виданим 24.11.2017 року Роздільнянським райвідділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №732. (а.с.5)

При житті ОСОБА_4 20.02.2013 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №273, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, в тому числі на належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, в рівних частках, що підтверджується копією вказаного заповіту.

Однак, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №358737, виданого 14.05.1982 року райвідділом загса м. Роздільна Одеської області, на підставі актового запису №99, народився ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.7)

Окрім того згідно паспорта громадянина України серії КК №135632, виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.10)

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50570636 від 16.01.2018 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, щодо реєстрації спадкової справи №4/2018 після смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлої 23.11.2017 року за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11)

Однак приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_5 ОСОБА_1 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з тим, що відповідно до складеного ОСОБА_4 заповіту від 20.02.2013 року вона заповіла все своє майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про тлумачення заповіту в частині його дати народження, як спадкоємця за заповітом, якому заповідається майно, відповідно до ст. 213, 1256 ЦК України. (а.с.12)

Дані правовідносини регулюються наступними нормами права.

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину.

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, однак не змінюючи при цьому його змісту, який складений зі слів та сполучень слів, які утворюють його текст.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача.

Суд вважає, що даний заповіт дійсно викликає питання у спадкоємців і має суперечливий характер, в звязку з чим вважає за необхідне уточнити його зміст та витлумачити вказаний заповіт.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем по справі доведено незмінність його анкетних даних на протязі періоду, який минув з дати складання заповіту, в тому числі і дати його народження - 15 квітня 1982 року, що відповідно підтверджується свідоцтвом про його народження та паспортом. Інші його дані повністю співпадають із вказаними в заповіті тому суд вважає, що при написанні дати його народження в заповіті було допущено описку.

Тлумачення заповіту в такий спосіб не змінює його суті та змісту, а також не змінює коло спадкоємців і не викликає в суду будь-яких сумнівів та протиріч стосовно наявності саме у позивач права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

Не заперечує щодо спадкових справ позивача і відповідач ОСОБА_2

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт посвідчений 20.02.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №273, складений ОСОБА_4, яка померла 23.11.2017 року, слід тлумачити, як виявлення її волі заповідати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, в рівних частках.

Судовий збір сплачено позивачем в повному обсязі при зверненні до суду.

На підставі ст.213, 1233, 1256 ЦК України, керуючись ст. 81, ч. 3 ст. 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про тлумачення заповіту, - задовольнити.

Витлумачити заповіт, складений 20.02.2013 року померлою 23.11.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі №273, як виявлення її волі заповідати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1, в рівних частках.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук