КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9115/18 Головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/2703/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання - Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 7 серпня 2018 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шатохіна Олександра Павловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохін О.П. звернувся до суду з поданням, в якому просив надати відділу дозвіл на примусове проникнення до володіння боржника - ОСОБА_3, а саме до 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташована дана частина будинку, для проведення виконавчих дій - опису та арешту вказаного майна в межах виконавчого провадження № 52573954, відкритого 10 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 у справі № 760/23804/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованості в розмірі 108 263,68 дол. США та 3 005 399,76 грн.

Подання обґрунтоване тим, що боржник виконавчий документ в добровільному порядку не виконує та своєю бездіяльністю створює перешкоди входженню до частини домоволодіння для проведення опису й арешту належного йому майна з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 7 серпня 2018 року подання задоволено частково.

Надано дозвіл державному виконавцю ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіну О.П.на примусове проникнення до володіння боржника - ОСОБА_3, а саме до 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки на якій розташована дана частина будинку, для проведення виконавчих дій, а саме: опису та арешту вказаного майна з метою виконання судового рішення про стягнення боргу. В задоволенні решти вимог подання відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем надано докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 в добровільному порядку не погашає заборгованість та перешкоджає у виконанні судового рішення, у зв'язку з чим необхідно примусово проникнути до житла боржника.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, боржник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

ОСОБА_3зазначив, що в матеріалах справи та виконавчого провадження відсутні докази отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Долучені до подання вимоги державного виконавця про зобов'язання боржника надати доступ до домоволодіння та акт державного виконавця не містять доказів того, що боржник знав про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо нього. В матеріалах справи наявні повідомлення, які свідчать про те, що боржник не отримував документів про вчинення виконавчих дій, що спростовує посилання виконавця в подані, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Ні державний виконавець, ні стягувач не надали суду належних доказів, що підтверджують їх твердження про ухилення боржника від виконання рішення суду. Зі змісту подання не видно чи вчинялися виконавцем дії, спрямовані на реалізацію іншого майна, що належить боржнику. Крім того, судом не було враховано, що домоволодіння, в яке виконавець просить надати дозвіл на примусове входження, боржником передано в іпотеку стягувачу, що також підтверджує можливість надання доступу до останнього.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває лист Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у справі № 760/23804/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Сбербанк» заборгованості в розмірі 108 263,68 дол. США та 3 005 399,76 грн.

Постановою державного виконавця Шатохіна О.П. від 10 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 52573954.

Зі змісту даної постанови вбачається, що у ній відсутній дані про можливість боржника добровільно виконати судове рішення та не встановлено строк для такого виконання.

12 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52573954 державним виконавцем Шатохіним О.П. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини дачного будинку АДРЕСА_1, загальною площею 599,1 кв. м., житловою площею 200 кв. м, та 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,0998 га, для дачного будівництва, на якій розташована дана частина будинку.

Вищезазначений об'єкт нерухомості перебуває і іпотеці стягувача відповідно до договору іпотеки № 9224 від 26 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії», посвідченого приватним нотаріусом Маковецькою О.П.

14 грудня 2017 року та 1 лютого 2018 року державним виконавцем Шатохіним О.П. за результатом проведення виконавчих дій щодо опису та арешту нерухомого майна боржника, складено акт державного виконавця про неможливість проникнення на територію домоволодіння.

Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).

За правилом статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Питання про примусове проникнення до житла повинно вирішуватися не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали подання та виконавчого провадження, не враховано відсутність доказів надсилання та отримання ОСОБА_3копії постанови про відкриття виконавчого провадження та не встановлено чи мав він реальну можливість виконати в добровільному порядку рішення суду, чи ухилялася останній від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення, а як наслідок для проникнення до житла, і в залежності від встановленого не постановив законну і обґрунтовану ухвалу.

Долучені до подання повідомлення державного виконавця про зобов'язання боржника надати доступ до домоволодіння та акти державного виконавця не містять доказів того, що боржник знав про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо нього, оскільки у встановленому порядку він не отримав ці документи.

Крім того, суд взагалі не перевірив питання необхідності проникати до частини домоволодіння боржника для виконання судового рішення та чи можливо його виконання без вказаного заходу з огляду на те, що спірний об'єкт нерухомості перебуває в іпотеці стягувача, який у свою чергу має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

З огляду на викладене, дозвіл на примусове проникнення до житла боржника було надано судом першої інстанціїпередчасно, без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, томуоскаржувана ухвалапро задоволенні подання не відповідає матеріалам справи та вимогам статтей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, й відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 353, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 7 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шатохіна Олександра Павловича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Сбербанк», відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко