ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3090/18 Справа № 180/1040/18 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.,
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,
за участю секретаря Черкас Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він був прийнятий на військову службу за контрактом в особливий період, а тому на нього розповсюджуються гарантії, встановлені ст. 119 Кодексу законів про працю України, а саме те, що на час військової служби за ним зберігаються місце роботи, посада та середній заробіток. Незважаючи на це, відповідач, після укладення ним контракту на проходження військової служби від 18 вересня 2015 року, звільнив його з роботи наказом № 257/к від 18 травня 2017 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, що є незаконним, оскільки він з 10 березня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та був обмежений у вільних діях по захисту своїх трудових прав і не мав можливості звернутися до суду, а тому просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення з позовом до суду та поновити цей строк, визнати незаконним та скасувати наказ від 18 травня 2017 року за № 257/к, яким його звільнено з посади підземного електрослюсаря чергового та по ремонту обладнання 3 розряду на шахті №9-10 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом, поновити його на роботі, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 30000 грн.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання позову до АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ заступника голови правління ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_2 від 18 травня 2017 року № 257/к про звільнення ОСОБА_1 з посади підземного електрослюсаря чергового та по ремонту устаткування 3-го розряду шахти № 9-10 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом зі строком дії, встановленого ч. 2 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного електрослюсаря чергового та по ремонту устаткування 3-го розряду шахти № 9-10 з 19 травня 2017 року. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення у розмірі 38443,02 грн. В решті позову відмовлено за необгрунтованістю. Вирішено питання щодо судових витрат.
З таким рішенням, в частині часткового задоволення позовних вимог не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм ч.3 ст.119 КзпП України, позивачу безпідставно поновлено строк на звернення до суду, оскільки 18 травня 2017 року він особисто отримав трудову книжку, а тому його посилання на те, що з 10 березня 2017 року, беручи участь у антитерористичній операції, він був позбавлений можливості вчасно подати позов не можна вважати поважними причинами пропуску такого строку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі. Судом правильно застосовані норми матеріального права, враховані вимоги п.3 ст.23 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а також ч.ч. 3, 4 ст.119 КЗпП України.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині часткового задоволення позовних вимог, перевірка його законності та обґрунтованості проведена в цих межах.
Відповідно до ч.3 ст.370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняте судове рішення суду апеляційної інстанції.
В силу ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач наказом № 592 від 28 листопада 2011 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Марганецький ГЗК» на посаду підземного електрослюсаря чергового та по ремонту устаткування 3-го розряду шахти №9-10.
На підставі наказу від 26 січня 2016 року за №16/к «Про увільнення від роботи працівників, призваних на строкову військову службу по ПАТ «МГЗК», позивач був увільнений від роботи з 26 травня 2015 року у зв`язку із призовом на строкову військову службу із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку, на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.73).
18 вересня 2015 року позивач уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини пп НОМЕР_1 ОСОБА_3 контракт про проходження військової служби у Збройних силах України строком на три роки.
З 24 червня 2015 року позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі (а.с.47).

Наказом заступника правління ПАТ «Марганецький ГЗК» від 18 травня 2017 року за №257/к позивач був звільнений 19 травня 2017 року з роботи з посади підземного електрослюсаря чергового та по ремонту устаткування 3-го розряду шахти №9-10 у зв`язку із вступом на військову службу за строковим контрактом, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (а.с.74).
18 травня 2017 року позивач отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис в Книзі обліку руху трудових книжок (а.с.83-85).
31 травня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом про поновлення його на роботі та просив суд поновити йому строк позовної давності, який був пропущений ним з поважних причин (а.с.1-7).
Відповідно до ч. 3 ст. 119 КзпПУкраїни редакції, чинній на 18 вересня 2015 року, тобто на момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у разі виникненні кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, а тільки умову, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 323/1252/17.
Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_1 18 вересня 2015 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, і як військовослужбовець, несе службу особливого характеру під час дії в державі особливого періоду.
Також суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення клопотання позивача про поновлення йому строку на звернення до суду зі вказаними позовними вимогами, оскільки причини пропуску позивачем строку позовної дасності є поважними, позивач перебуває на військовій службі, бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а тому, із врахуванням особливостей проходження військової служби, був обмежений у вільних діях та у можливостях вчасно скористатися своїм право на звернення з позовом до суду.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пропущений позивачем процесуальний строк для звернення з позовом до суду підлягає поновленню відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України, статті 234 КЗпП України, оскільки причини його пропуску є поважними.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то виходячи з норм ч.1, 2 ст.235 КзпП України, суд обґрунтовано задовольнив зазначені позовні вимоги та правильно визначився із сумою, що підлягає стягненню, яка становить 38443 грн. 02 грн. (а.с.82).
Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке, в оскаржуваній частині, відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасниками справи.
Доводи апеляційної скарги щодо необгрутованого поновлення позивачу строків позовної давності є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності рішення суду, безпідставності поновлення позивача на роботі є необгрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат - залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді