ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 653/3786/16-ц Головуючий в І інстанції Венглєвська Н.Б.
Номер провадження 22ц - 819/482/2018 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року Херсонський апеляційний суд в складі:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Склярської І.В.,

секретаря Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Венглєвської Н.Б. від 01 березня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання угоди про реструктуризацію заборгованості недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договором, в якому посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.03.2016 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 25323,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та Правил додаються до позовної заяви. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсоткам, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Представник банку вважає, що між ОСОБА_2 і банком виникли зобов'язання щодо погашення отриманого кредиту, які боржник своєчасно не виконав, а тому в силу положень ст. 1054 ЦК України просить суд стягнути з боржника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, з урахуванням процентів, пені та штрафу в сумі 35479, 76 грн, що підтверджується наданим розрахунком.

Не погоджуючись із заявленими вимогами відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначає, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, оскільки ніяких кредитних коштів в банку вона не отримувала, а тому ніяких зобов'язань перед банком щодо їх повернення у неї не виникало. Саме з урахуванням цих обставин банк не посилається у своєму позові на сам кредитний договір та на дату його укладення, а посилається лише на Генеральну угоду про його реструктуризацію. В договірних відносинах з банком перебувала її мати, ОСОБА_3, яка не уповноважувала її брати на себе її боргові зобов'язання. Ніяких документів та повноважень від матері, яка на той час працювала за кордоном, на представлення її інтересів перед банком вона не мала.

Рішенням суду у задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.03. 2016 року, яка укладена між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» недійсною.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приват Банк» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити первісній позов ПАТ КБ «Приват Банк», а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 11.03.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.03.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 25323,63 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивачка ОСОБА_2 по зустрічному позову вважає, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.03.2016 року, яка укладена між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» є недійсною, оскільки вона не відповідає вимогам закону, а тому не може породжувати для сторін ніяких прав та обов'язків.

Кредитний договір кваліфікується як двосторонній, консенсуальний та оплатний. Предметом кредитного договору є лише грошові кошти. Гроші, як предмет кредитного договору, відносяться до категорії речей, визначених родовими ознаками, які можуть вільно відчужуватись чи переходити від однієї особи до іншої в порядку універсального правонаступництва чи іншим способом.

Чинність кредитних договорів визначається, як ЦК України (статті 1048 - 1052, 1054), так і Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Ознаками чинності кредитних договорів є: - досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; - кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; - сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Відмовляючи у задоволені первісного позову та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд керувався тим, що договір, яким передбачається заміна боржника у зобов'язанні, має назву "договір переведення боргу". На підставі даного договору, старий боржник передає свої обов'язки у зобов'язанні новому боржнику, який вступає у зобов'язання та має виконати обов'язок перед кредитором.

Зі змісту вказаної вище правової норми та загальних положень цивільного законодавства слідує, що попередній боржник має право і повинен якимось чином відреагувати на його заміну в зобов'язанні іншою особою і висловити свою думку з цього приводу, оскільки переведення боргу припиняє його зобов'язання перед банківською установою. В іншому випадку будуть порушені загальні засади свободи договору та порядок припинення зобов'язань.

Відповідно до положень ст. ст. 521, 513 ЦК України правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин на підставі на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Як зазначалось вище між сторонами мав бути укладений договір про переведення боргу, який мав містити умови досягнення сторонами згоди з усіх істотних його умов, в тому числі і розміру боргу, який зобов'язаний сплатити новий кредитор. ОСОБА_2 вказує, що ніякого наміру брати зобов'язання не себе вона не мала і зі своєю матір'ю це питання не погоджувала, що підтвердила і ОСОБА_4 Із наданої суду додаткової угоди від 11.03.2016 року, в якій вказано, що ОСОБА_2 діє на підставі власного волевиявлення, не зазначено ні розмір заборгованості, яка переходить до нового кредитора, ні його повноваження на укладення такого договору, ні відомості про позицію ОСОБА_4 щодо заміни її в зобов'язанні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що додаткова угода від 11.03.2016 року не може вважатись договором про переведення боргу в розумінні ст. ст. 520, 521, 513 ЦК України. Не є таким договором і генеральна угода про реструктуризацію боргу від 11.03.2016 року, яка могла бути укладена лише за наслідками укладення договору про переведення боргу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції справа вирішена правильно, рішення суду відповідає фактичним обставинам, є обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 березня 2018 року по даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий (підпис) В.В. Бугрик

Судді (підпис) Л.В. Базіль

(підпис) І.В. Склярська

З оригіналом згідно:

Копія постанови оформлена 07 грудня 2018 року

Постанова набрала законної сили 06 грудня 2018 року

Суддя В.В. Бугрик

Секретар судового засідання І.О. Давиденко