ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/608/18 Справа № 199/3311/18 Суддя у 1-й інстанції - Скрипникк О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду.

В обгрунтування заявленого клопотання посилався на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року його визнано батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 20 липня 2015 року суддею суду по Сімейним справам Тель-авівського округу 40 ОСОБА_4 було винесено постанову про ратифікацію договору від 16 липня 2015, включно з договором від 10 червня 2013 року. Відповідно до вказаної постанови суду від 20 липня 2017 року сторони погодили, що мати дитини ОСОБА_1 має право проживати на території України або в будь-якій іншій країні, право на в"їзд до якої має громадянин Ізраїлю, за умови, що таке право не суперечить ізраїльському законодавству. В такому випадку мають законну силу наступні положення: мати ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щорічно відвідуватиме Ізраїль або будь-яку іншу країну, в якій мешкатиме батько на той момент часу, щонайменше 3 рази на рік, в наступні дати: впродовж 7 днів під час Пасхи або Песаха по вибору матері, впродовж мінімум 14 днів в період з 26 червня, за три дні до єврейського Нового року ("Рошха-шана") і після закінчення 10 днів після цього свята в перший рік. Наступного року - під час осінніх канікул на Україні з щорічним чергуванням цих періодів відвідувань; батько ОСОБА_2 має право щодня підтримувати зв'язок з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за допомогою телефону або інших засобів зв'язку (персонального комп'ютера, тощо). При цьому мати повинна забезпечити можливість такого зв'язку між дочкою та батьком; батько ОСОБА_2 зобов'язується оплатити переліт дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і її матері ОСОБА_6 з метою його відвідування в Ізраїлі; для покриття витрат матері ОСОБА_1 і дочки ОСОБА_3 під час їх відвідування Ізраїлю, батько ОСОБА_2 платитиме 300 (триста) шекелів за проживання і 100 шекелів на харчування матері ОСОБА_1 щодня. Під час перебування дочки ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 витрати на її утримання повністю полягають на батька ОСОБА_2. Оплата перельотів, проживання і витрат на харчування матері ОСОБА_1 оплачуватимуться до досягнення дочкою 14-річного віку; мати ОСОБА_1 повинна дозволити батьку ОСОБА_2 приймати у себе дочку ОСОБА_3 під час його візитів в Україну, протягом щонайменше чотирьох днів підряд, при кожному його відвідуванні України; мати ОСОБА_1 зобов'язується потурбуватися про те, щоб дочка вивчала іврит і англійську мову за допомогою приватного викладача; батько ОСОБА_2 оплачуватиме гонорар безпосередньо викладачеві, отримуючи при цьому квитанцію про оплату. ОСОБА_2 просив ратифікувати постанову від 20 липня 2015 року суду по сімейним справам Тель-авівського округу 40 ОСОБА_4 про ратифікацію договору від 16 липня 2015, включно з договором від 10 червня 2013 року, надати дозвіл на примусове виконання на території України вищевказаної постанови в частині участі його у вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року надано дозвіл на примусове виконання на території України постанови Суду по сімейним справам Тель-Авівського округу 40 від 20 липня 2015 року про ратифікацію договору від 16 липня 2015 року, включно з договором від 10 червня 2013 року, в частині участі батька ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_3, 24 грудня 2010 року, а саме:

1.Мати ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щорічно відвідуватиме Ізраїль або будь-яку іншу країну, в якій мешкатиме батько на той момент часу, щонайменше 3 рази на рік, в наступні дати:

- впродовж 7 днів під час Пасхи або Песаха по вибору матері;

- впродовж мінімум 14 днів в період з 26 червня;

- за три дні до єврейського Нового року ("Рошха-шана") і після закінчення 10 днів після цього свята в перший рік. Наступного року - під час осінніх канікул на Україні з щорічним чергуванням цих періодів відвідувань.

2. Батько ОСОБА_2 має право щодня підтримувати зв'язок з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за допомогою телефону або інших засобів зв'язку (персонального комп'ютера, тощо). При цьому мати повинна забезпечити можливість такого зв'язку між дочкою та батьком.

3. Батько ОСОБА_2 зобов'язується оплатити переліт дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і її матері ОСОБА_6 з метою його відвідування в Ізраїлі.

4. Для покриття витрат матері ОСОБА_1 і дочки ОСОБА_3 під час їх відвідування Ізраїлю, батько ОСОБА_2 платитиме 300 (триста) шекелів за проживання і 100 шекелів на харчування матері ОСОБА_1 щодня. Під час перебування дочки ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 витрати на її утримання повністю полягають на батька ОСОБА_2. Оплата перельотів, проживання і витрат на харчування матері ОСОБА_1 оплачуватимуться до досягнення дочкою 14-річного віку.

5. Мати ОСОБА_1 повинна дозволити батьку ОСОБА_2 приймати у себе дочку ОСОБА_3 під час його візитів в Україну, протягом щонайменше чотирьох днів підряд, при кожному його відвідуванні України.

6. Мати ОСОБА_1 зобов'язується потурбуватися про те, щоб дочка вивчала іврит і англійську мову за допомогою приватного викладача.

7. Батько ОСОБА_2 оплачуватиме гонорар безпосередньо викладачеві, отримуючи при цьому квитанцію про оплату.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року та постановити ухвалу, якою повернути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Зазначала, що суд безпідставно задовольнив клопотання заявника, оскільки між Україною та Державою Ізраїль не укладено відповідного міжнародного договору, яким би було врегульоване питання пред'явлення до виконання судових рішень, у тому числі щодо спілкування дитини з батьком. Зокрема, клопотання заявника та судове рішення іноземного суду були подані його представником, тоді як мали бути направленні Міністерством закордонних справ.

ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона добровільно не виконувала договір та/або перешкоджала спілкуванню батька з дитиною, такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. До того ж суд безпідставно прийняв до розгляду заяву про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, оскільки його зміст не відповідає нормам ч.3 ст. 466 ЦПК України, копії рішення іноземного суду до заяви не було долучено, а надано лише ксерокопію перекладів розрізнених документів на івріті та російською мовою (а.с.188-197).

ОСОБА_2 та його представник не скористались своїми процесуальними правами та відзиву на апеляційну скаргу не направили.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, яке набрало законної сили, визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.75, 76).

ОСОБА_2 21 липня 2017 року було отримано повторне свідоцтво про народження дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, де його було зазначено батьком дитини (а.с.77).

З матеріалів справи вбачається 20 липня 2015 року суддею Суду по сімейним справам Тель-Авівського округу 40 Вередом Шавітом- Фінкельштейном, було винесено постанову про ратифікацію договору від 16 липня 2015 року, включно з договором від 10 червня 2013 року (а.с.6-74).

Суд по сімейним справам Тель-Авівського округа 40 ратифікував договір від 16 липня 2015 року включно з договором від 10 червня 2013 року (за винятком пункту 45.5 договорів від 10 червня 2013 року), надав йому законної сили судовою постановою, з урахуванням всього викладеного і з урахуванням домовленостей протоколу судового засідання від 16 липня 2015 року, який є невід'ємною частиною ратифікації договору. При цьому суд керувався положенням Закону «Про юридичну законність і опіку від 1962 року", Законом «Про коригування положень сімейного права від 1959 року", Законом «Про суд у сімейних справах від 1995 року (параграф 3.3)». Згідно вказаної постанови, ратифікація дійсна з урахуванням змісту судових протоколів і роз'яснень сторін і суду.

Відповідно до договору, укладеного 16 липня 2015 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який ратифікований постановою суду по сімейним справам Тель-Авівського округа 40, сторони домовились, зокрема:

1.Мати ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щорічно відвідуватиме Ізраїль або будь-яку іншу країну, в якій мешкатиме батько на той момент часу, щонайменше, 3 рази в рік, в наступні дати:

- впродовж 7 днів під час Пасхи або Песаха по вибору матері;

- впродовж мінімум 14 днів в період з 26 червня;

- за три дні до єврейського Нового року ("Рошха-шана") і після закінчення 10 днів після цього свята в перший рік. Наступного року - під час осінніх канікул на Україні з щорічним чергуванням цих періодів відвідувань.

2. Батько ОСОБА_2 має право щодня підтримувати зв'язок з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за допомогою телефону або інших засобів зв'язку (персонального комп'ютера, тощо). При цьому мати повинна забезпечити можливість такого зв'язку між дочкою та батьком.

3. Батько ОСОБА_2 зобов'язується оплатити переліт дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і її матері ОСОБА_6 з метою його відвідування в Ізраїлі.

4. Для покриття витрат матері ОСОБА_1 і дочки ОСОБА_8 під час їх відвідування Ізраїлю, батько ОСОБА_2 платитиме 300 шекелів за проживання і 100 шекелів на харчування матері ОСОБА_1 щодня. Під час перебування дочки ОСОБА_3 у батька ОСОБА_2 витрати на її утримання повністю полягають на батька ОСОБА_2. Оплата перельотів, проживання і витрат на харчування матері сорокіної Н.А. оплачуватимуться до досягнення дочкою 14-річного віку.

5. Мати ОСОБА_1 повинна дозволити батьку ОСОБА_2 приймати у себе дочку ОСОБА_3 під час його візитів в Україну, протягом щонайменше чотирьох днів підряд, при кожному його відвідуванні України.

6. Мати ОСОБА_1 зобов'язується потурбуватися про те, щоб дочка вивчала іврит і англійську мову за допомогою приватного викладача.

7. Батько ОСОБА_2 оплачуватиме гонорар безпосередньо викладачеві, отримуючи при цьому квитанцію про оплату.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, суд першої інстанції посилався на його обгрунтованість, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Отже, визнання рішення іноземного суду - це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом. Виконання рішення іноземного суду - це застосування засобів примусового виконання рішення іноземного суду в Україні в порядку, передбаченому законом.

Рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародними договорами України або за принципом взаємності за домовленістю ad hoc з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Статтею 468 ЦПК України передбачені підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, зокрема, у випадку якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили та в інших випадках, встановлених законом України.

Отже, умовою визнання та виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню є наявність міжнародного договору, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. При цьому необхідно виходити із загальних правил про те, що міжнародні договори про правову допомогу поширюються лише на суб»єктів держав-учасниць, а якщо між учасниками багатосторонніх договорів існують ще і двосторонні або спеціальні укгоди з питань правової допомоги, то повинні застосовуватися відповідні норми тих договорів і угод, які набули чинності пізніше.

Слід зазначити, між Україною та державою Ізраїль не укладено міжнародного договору про взаємне надання правової допомоги, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, щодо визнання та примусового виконання рішень судів держави Ізраїль на території України.

Таким чином, з огляду на норми ст. 462 ЦПК України, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанови Суду по сімейним справам Тель-Авівського округу 40 від 20 липня 2015 року про ратифікацію договору від 16 липня 2015 року, включно з договором від 10 червня 2013 року.

Україна є учасником Конвенції по питанням цивільного процесу від 01 березня 1954 року, яка нею ратифікована, та до якої 19 серпня 1968 року приєдналась держава Ізраїль.

Між тим, у ноті Міністерства закордонних справ СОСР від 17 вересня 1966 року про приєднання до Гаазької конвенції з питань цивільного процесу від 01 березня 1954 року зазначено, що судові документи іноземних органів влади, а також судові доручення зазначених органів влади повинні надсилатися для виконання відповідними установам лише через Міністерство закордонних справ.

Крім того, не дотримавшись вказаного порядку, у травні 2018 року заявник ОСОБА_2 надав самостійно до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська ксерокопію постанови Суду по сімейним справам Тель-Авівського округа 40 від 16 липня 2015 року, якою було ратифіковано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з перекладом російською мовою, у якому відсутні дані щодо набрання цим документом законної сили. Належним чином завірений компетентним органом оригінал перекладу вказаної постанови суду надано не було.

Всупереч вимогам ч.3 ст. 466 ЦПК України, офіційного документу про те, що вказана постанова іноземного суду є чинною ОСОБА_2 також не надано. Крім того, у клопотанні немає відомостей в якій частині постанова іноземного суду вже виконана.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначені обставини належної уваги не звернув, та в порушення вимог процесуального закону прийняв до розгляду клопотання, яке не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду від 26 вересня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду.

При цьому апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно необхідності повернення клопотання заявнику, оскільки це не відповідає вимогам процесуального закону.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з норм ст. 141 ЦПК України та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 528 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 462, 468 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року у справі за клопотанням ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 528 грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді