Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 654/2662/17

провадження № 61-26766св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

особа, яка не брала участі у справі- ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу судді апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року ОСОБА_8,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 05 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 15 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 5 % щомісячно на строк до 01 січня 2018 року. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_5 було складено розписку.

01 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася нести солідарну відповідальність з ОСОБА_5 за невиконання ним зобов'язань за договором позики від 05 січня 2017 року.

ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики від 05 січня 2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 вересня 2017 року становить 544 031 грн 22 коп., з яких: основна сума боргу - 388 593 грн 73 коп.; проценти - 155 437 грн 49 коп.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 05 січня 2017 року у розмірі 544 031 грн 22 коп.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 січня 2018 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 544 031грн 22 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Із зазначеним рішенням суду не погодився ОСОБА_7 - особа, яка не брала участі у справі, та у березні 2018 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_7 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 січня 2018 року відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвалене у справі рішення не порушує прав і не стосується обов'язків ОСОБА_7, у зв'язку із чим у нього відсутнє передбачене статтею 352 ЦК України право на оскарження ухваленого у даній справі рішення.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що посилання ОСОБА_7 на ту обставину, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_5 на його користь заборгованість за договором позики від 02 листопада 2014 року у розмірі 687 120 грн та пеню в сумі 8 076,01 грн, у забезпечення виконання якого було накладено арешт на належну ОСОБА_5 квартиру і відкрито виконавче провадження, а не залученням його до участі у даній справі в якості третьої особи порушуються його права та законні інтереси, оскільки воно може вплинути на неможливість стягнення коштів за рішенням суду на його користь, не ґрунтуються на законі, який регулює питання щодо права апеляційного оскарження судового рішення, оскільки стосується не порушеного права апелянта під час розгляду даної справи, а можливого порушення його права на стадії виконавчого провадження внаслідок неможливості стягнення присуджених на його користь коштів. Таким чином, викладені ОСОБА_7 обставини, на які він посилається, не свідчать про те, що оскаржуваним ним судовим рішенням порушуються його права і, що вони можуть бути відновлені у вказаний ним спосіб.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання суду апеляційної інстанції в обґрунтування доводів щодо відмови у прийнятті апеляційної скарги на постанову Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року є помилковим, оскільки вказана постанова стосується в тому числі випадків подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, проте апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції та таке право передбачене статтею 352 ЦПК України. Також, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення суду першої інстанції оскаржувалось з підстав фіктивності договору позики від 12 вересня 2017 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, із застосуванням наслідків недійсності правочину та не враховано той факт, що, укладаючи договір позики, ОСОБА_5 намагався уникнути цивільно-правової відповідальності за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року і таким чином не виплачувати кошти ОСОБА_7 Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції порушюються права та законні інтереси заявника, оскільки він був позбавлений можливості на судовий захист при розгляді вказаної справи, що взаємопов'язаний зі справою ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, тому у даному випадку заявника необхідно було залучити до участі у справі в якості третьої особи. Крім того, виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року, закінчено 01 грудня 2017 року у зв'язку з поверненням виконавчого документа до суду, тому висновок апеляційного суду про можливість захисту прав заявника у інший спосіб є необґрунтованим.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у борг 15 тис. доларів США. Згідно складеної розписки ОСОБА_5 зобов'язався повернути ОСОБА_4 до 01 січня 2018 року позику на умовах щомісячної сплати процентів за користування грошима у розмірі 5 %.

01 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність з ОСОБА_5 за невиконання ним зобов'язань за договором позики від 05 січня 2017 року.

ОСОБА_5 не виконує взяті на себе зобов'язання за договором позики внаслідок чого, станом на 01 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 544 031 грн 22 коп., з яких: 388 593 грн 73 коп. - основна сума боргу та 155 437 грн 49 коп. - проценти.

Звернувшись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у цій справі, ОСОБА_9 обґрунтував своє право на оскарження цього рішення, посилаючись на те, що договір позики від 05 січня 2017 року укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою уникнути цивільно-правової відповідальності за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року у справі за його позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_7 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 січня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у цієї особи визначеного статтею 352 ЦПК України, права на оскарження ухваленого у даній справі рішення, оскільки вказаним рішенням не вирішено питання щодо його прав і обов'язків, прийняття цього рішення на права ОСОБА_7 не впливає, його обов'язків не визначає.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що не залученням його до участі у даній справі в якості третьої особи порушуються його права та законні інтереси, оскільки воно може вплинути на можливість стягнення коштів за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року, є необґрунтованими та не свідчать про наявність у нього права, встановленого статтею 352 ЦПК України, для апеляційного оскарження ухваленого у цій справі судового рішення.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

За таких обставин, ОСОБА_7, в разі наявності підстав, не позбавлений можливості звернутися суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, зокрема щодо оскарження договору позики.

Крім того, безпідставним є посилання у касаційній скарзі на те, що права заявника не можуть бути поновлені в іншій спосіб, ніж оскарження в апеляційному порядку рішення суду, так як виконавче провадження щодо виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року закінчено у зв'язку з поверненням виконавчого документа до суду.

Згідно частини п'ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що, відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції позбавив його доступу до правосуддя.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Статтею 352 ЦПК України встановлюються обмеження щодо можливості апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, а саме встановлено вимогу, відповідно до якої право апеляційного оскарження набувається такою особою у разі, якщо суд вирішив питання про її права та обов'язки.

Таким чином, відмова у прийнятті апеляційної скарги у зв'язку з тим, що оскаржуваним рішенням питання про права і обов'язки заявника не вирішувалося, не може розцінюватися як обмеження у доступі до правосуддя.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції невірно застосовано пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», оскільки вказаним пунктом роз'яснено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК (стаття 352 ЦПК України в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С.Ю.Мартєв