КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 361/3764/ 17

провадження № 22-ц/824/3020/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Мазурик О.Ф., Шкоріної О.І.

за участі секретаря - Булах А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчий комітет Богданівської сільської ради Броварського району Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року у складі судді Сердинського В.С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом

та

зустрічним позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання рішення частково недійсним, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на садовий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

У мотивування вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його батько ОСОБА_4, після його смерті відкрилася спадщина.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач та його дружина, відповідач по справі ОСОБА_2 За оформленням спадкових прав на майно ОСОБА_4, позивач та відповідач звернулись до Броварської міської державної нотаріальної контори.

До маси спадкового майна увійшла ? частина квартири АДРЕСА_1, інша ? частина спірної квартири належить відповідачу ОСОБА_2, як пережившому подружжю.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2016 р., позивачу належить ? частина квартири АДРЕСА_2.

Свідоцтво на спадщину на іншу частину спірної квартири видано ОСОБА_2 13.11.2015 р.

Під час оформлення спадкових прав,ОСОБА_2 приховала частину спадкового майна після смерті батька, а саме: об'єкт житлової нерухомості - садовий будинок, загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0577 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва. Будинок було побудовано в 1990 році, а свідоцтво про право власності було зареєстровано 29.06.2010 р., право власності на земельну ділянку було зареєстровано 16.10.2013 р. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено 20.12.1984 р. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Таким чином, зазначені об'єкти нерухомості є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки набуті подружжям за час шлюбу, хоча право власності було зареєстровано на відповідача, що відповідає вимогам ст. 60-74 СК України.

З метою позбавити позивача спадкового майна, відповідач ОСОБА_2 16.02.2016 р. подарувала садовий будинок, загальною площею 149,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку за зазначеною адресою, площею 0,0577 га, цільове призначення - для ведення садівництва, своєму сину ОСОБА_3. Про наявність договору дарування позивачу стало відомо 02.08.2016 р. із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування садового будинку загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», та земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0577 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, від 16.02.2016 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на ? частину садового будинку, загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», та земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,0577 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в якому зазначав, що Садівниче товариство «Дружба» було створено у 1988 році, і з самого початку його створення відповідач ОСОБА_2 була його членом, у користування їй було надано земельну ділянку за НОМЕР_2.

У 1994 році товариство було зареєстроване як Садово-городнє товариство «Дружба», з 2012 року - як Садівниче товариство «Дружба».

У січні 2007 року ОСОБА_2 звернулася з заявою про виключення її із членів товариства за станом здоров'я та переведення земельної ділянки на її сина - відповідача ОСОБА_3

Відповідно до заяви останнього, рішенням правління Садово-городнього товариства «Дружба» від 10.02.2007 р., протокол №2, ОСОБА_3 було прийнято у члени товариства та переоформлено на нього право користування земельною ділянкою НОМЕР_2, яка раніше перебувала у користуванні ОСОБА_2

Рішенням Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 10 грудня 2010 року №20 відповідачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а рішенням сільради від 20 липня 2011 року №57 матеріали технічної документації із землеустрою були затверджені та передано йому в приватну власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 0,0577 га в Садовому товаристві «Дружба» в межах Богданівської сільської ради.

Його право власності на вказану земельну ділянку посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.11.2013 р. та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2013 р.

Будівництво садового будинку на цій земельній ділянці проводилося з 1990 року по червень 2007 року, а внутрішні оздоблювальні роботи виконувалися з 2009 по 2012 рік.

Станом на лютий 2007 року, коли ОСОБА_2 вийшла з товариства, будівництво будинку не було завершено, він не був прийнятий в експлуатацію, і відповідно права власності на нього не було.

Як виявилося, без відома відповідача право власності на вказаний будинок у 2010 році оформила на своє ім'я ОСОБА_2, оскільки право власності було необхідно для газифікації будинку, і вона зовсім не надавала значення тій обставині, що з 2007 року перестала бути членом садового товариства.

Виконавчий комітет Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, приймаючи рішення від 03.11.2009 р. №457 про оформлення права власності на садовий будинок на ім'я ОСОБА_2, не пересвідчився, хто є власником або користувачем земельної ділянки, що призвело до прийняття частково незаконного рішення.

З метою виправлення своєї помилки вона прийняла рішення подарувати відповідачу садовий будинок.

Враховуючи, що право власності на садовий будинок на ім'я ОСОБА_2 було зареєстровано безпідставно, договір дарування садового будинку від 16 лютого 2016 року є таким, що суперечить вимогам закону.

На момент пред'явлення ОСОБА_2 садового будинку до здачі в експлуатацію він відповідав вимогам архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм і правил, про що свідчить рішення від 03.11.2009 р. №457, але право власності було оформлено на неналежного власника.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати частково незаконним рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 03.11.2009 р. №457 в частині оформлення права власності на садовий будинок НОМЕР_2 по вулиці Лінія, 3, село Богданівка, Садове товариство «Дружба», на ім'я ОСОБА_2, визнати недійсним договір дарування садового будинку від 16.02.2016 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №176, визнати за ним право власності на садовий будинок загальною площею 149,6 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Постановлено:

визнати частково незаконним рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 03 листопада 2009 року №457 в частині оформлення права власності на садовий будинок АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_2.

визнати недійсним договір дарування садового будинку від 16 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №176.

визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, право власності на садовий будинок, загальною площею 149,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Посилався на те, що судом неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Вказує на те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що спірний будинок було побудовано та уведено в експлуатацію у 1990 році, свідоцтво про право власності було зареєстровано 29.06.2010 року і ОСОБА_2 , як члену садового товариства &q? п;Дружба&q?ла; у 1988 році, було надано земельну ділянку НОМЕР_2, де побудовано будинок. Дані обставини сторонами не заперечувалися. Тому висновок суду про те, що садовий будинок належить відповідачу ОСОБА_3 є припущенням , оскільки не ґрунтується на вимогах закону. Також уважає, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано на ОСОБА_3 16.03.2013 року з порушенням вимог закону, а тому спірні об'єкти , на думку апелянта , є об'єктами права спільної сумісної власності його батька та відповідача ОСОБА_2

У порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується .

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів апеляційного суду міста Києва переведено на роботу на посади суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Повідомлення про початок роботи новоутвореного Київського апеляційного суду опубліковано в газеті «Голос України» 03 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області, передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним, вказана цивільна справа прийнята до провадження Київського апеляційного суду.

02 листопада 2018 року представник ОСОБА_3 надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 27 листопада 2018 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Виконавчий комітет Богданівської сільської ради Броварського району Київської області у судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_6, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що право власності на садовий будинок на ім'я ОСОБА_2 було зареєстровано безпідставно, договір дарування садового будинку від 16 лютого 2016 року є таким, що суперечить вимогам закону, оскільки на момент пред'явлення ОСОБА_2 садового будинку до здачі в експлуатацію він відповідав вимогам архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних норм і правил, про що свідчить рішення від 03.11.2009 р. №457, але право власності було оформлено на неналежного власника.

Частинами 1, 4 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам ухвалене рішення не відповідає.

Як установлено судом, спір між сторонами виник з приводу майна, набутого подружжям за час шлюбу, на частину якого право власності просить визнати позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з'ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, з 20 грудня1984 року,що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №1 від 29 листопада 2016 року, та свідоцтвом про смерть серії І-ОК №331150, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис 3380 від 05 травня 2015 року (а.с.49).

Згідно договору дарування садового будинку від 16.02.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №176, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 садовий будинок загальною площею 149,6 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1, що належав їй відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 червня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26553053 від 29 червня 2010 року (а.с.10-14).

Згідно інвентаризаційної справи №29, за адресою: Київська область, Броварський район, с. Богданівка, Садівниче товариство «Дружба», АДРЕСА_1, знаходиться садовий будинок НОМЕР_2, загальною площею 149,6 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К» (а.с.71-77).

Рішенням виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області №457 від 03 листопада 2009 року, оформлено право власності на житловий (садовий) будинок, який збудований у 1990 році, з відповідними будівлями та спорудами: сарай, душ-вбиральня, огорожа, за аресою: Київська область, Броварський район, с. Богданівка, Садівниче товариство «Дружба», АДРЕСА_1 буд.НОМЕР_3, на ім'я ОСОБА_2, житлова площа 39,1 кв.м., загальна площа 149,6 кв.м. (а.с.78).

Відповідачами за первісним позовом не заперечувалось та не спростований факт будівництва будинку з відповідними будівлями і спорудами та введення його в експлуатацію в 1990 році, тобто під час перебування відповідачки ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

Відповідач по справі в поданому зустрічному позові визнав, що зданий будинок відповідав вимогам архітектурних, будівельних , санітарних , екологічних норм і правил.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У даній справі за первісним позовом заінтересованою особою є ОСОБА_1, який має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі і , звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, довів конкретні факти порушення його майнових прав та інтересів, як спадкоємця співвласника житлового (садового) будинку, який збудований у 1990 році під час перебування його батька та відповідача ОСОБА_8 у шлюбі.

Отже, на підставі викладеного, колегія дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у частині визнання недійсним договору дарування садового будинку від 16.02.2016р.,посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №176,укладеного між ОСОБА_2 та її сином, ОСОБА_3 загальною площею 149,6 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1, в частині , що мав би успадкувати позивач , тобто в 1/4 частині і, відповідно, на цю частину будинку суд визнає право власності за позивачем.

Що стосується земельної ділянки, то в цій частині позов не може бути задоволено, оскільки спірна земельна ділянка не перебувала у власності подружжя на час смерті спадкодавця, а, навпаки, 05.11.2013 року право власності на земельну ділянку було посвідчено на ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. А тому земельна ділянка не може входити до спадкової маси , оскільки на час смерті спадкодавець правом на цю земельну ділянку не був наділений.

Щодо зустрічного позову, колегія виходить з наступного.

У зустрічному позові ОСОБА_3 зазначав, що право власності на садовий будинок на ім'я ОСОБА_2 було зареєстровано безпідставно, договір дарування садового будинку від 16 лютого 2016 року є таким, що суперечить вимогам закону, право власності було оформлено на неналежного власника, оскільки земельна ділянка,на якій побудований будинок, ОСОБА_7 не належала, а тому просив визнати за ним право власності на садовий будинок загальною площею 149,6 кв.м, житловою площею 39,1 кв.м. з відповідними господарськими будівлями і спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, АДРЕСА_1.

У судовій практиці сформовано правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований: За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Наразі, у даній справі набуття права власності на будинок та земельну ділянку має автономне та відокремлене значення,оскільки першочергово право власності на будинок та земельну ділянку оформлено на різних власників. Проте, законність набуття права власності на будинок встановлена судом і не заперечувалась відповідачами, що не може стати у залежність із моментом набуття права власності на спірну земельну ділянку, вирішення питання якого віднесено до компетенції органів місцевої влади, як і перевірку такого правочину на його дійсність у межах строку , передбаченого для звернення до суду у разі наявності підстав до визнання Свідоцтва про право власності на землю недійсним.

Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія доходить висновку про безпідставність вимог, заявлених у зустрічному позові,оскільки права і законні інтереси позивача за зустрічним позовом безпосередньо не порушені договором, а вимоги спрямовані на виведення майна із статусу спадкового з метою позбавлення спадкоємця його частки у цьому майні. А тому колегія відмовляє у задоволенні зустрічного позову.
У п. 3 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про часткове задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати недійсним в 1/4 частині договір дарування садового будинку загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що розташований за адресою: АДРЕСА_1, від 16.02.2016 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на ? частину садового будинку, загальною площею 149,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сарай - «Б», душ-вбиральня - «В», огорожа - «N», колодязь - «К», що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання рішення частково недійсним, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на садовий будинок - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1 911 грн. сплаченого судового збору з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна