П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Київ

Справа №373/88/18

Резолютивна частина постанови оголошена 05 грудня 2018 року

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони: позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухваленого суддею Реви О.І. 27 березня 2018 року, повний текст рішення виготовлено 27 березня 2018 року, в приміщенні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №373/88/18
№ апеляційного провадження:22-ц-824/2804/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Рева О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_3 боргу за укладеним договором про надання адвокатом правової допомоги № 30-08/17 від 30 серпня 2017 року та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 4 189,91 грн., з урахуваннями інфляційної складової та 3 % річних за період з 22.09.2017 по 21.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов вказаного договору про надання адвокатом правової допомоги вартість робіт за юридичний супровід в Дніпровському районному суді м. Києва по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП складає 8 000,00 грн. Оплата проводилась на момент підписання адвокатської угоди у формі авансу у розмірі 4000,00 грн. Оплата другої половини у розмірі 4 000,00 грн., за умовами договору, повинна була проводитись після проголошення постанови Дніпровського районного суду м. Києва по справі.

Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами. Відповідачем залишок вартості робіт на розрахунковий рахунок адвоката не було сплачено. Адвокатом були виконані всі обов'язки, що передбачені договором, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року по справі № 373/88/18 про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач 21 грудня 2017 року направив відповідачу претензію про порушення умов договору та надав йому строк до 30.12.2017 для виконання заявлених в претензії вимог. Однак на момент подачі позовної заяви відповідач не виконав свої зобов'язання за договором.

Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вказаному розмірі, з урахуваннями інфляційної складової та 3 % річних за період з 22.09.2017 по 21.12.2017.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областівід 27 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання правничої допомоги № 30-08/17 від 30 серпня 2017 року у розмірі 4 189 грн. 91 коп., з урахуваннями інфляційної складової та 3 % річних за період з 22.09.2017 по 21.12.2017.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема вказує про те, що предметом договору про надання правової допомоги є юридичний супровід в Дніпровському районному суді м. Києва при розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, отже відповідач, як клієнт при підписанні умов договору про надання правової допомоги просив позивача, як адвоката забезпечити його правовою допомогою у формі захисту прав, свобод і інтересів як особи, що притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи, що узгоджується з пп.3 ч.1 ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Позивач, як адвокат участі в судовому засіданні при розгляді Дніпровським районним судом м. Києва адміністративної справи про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП участі не брав, хоча ці дії, як форма правової допомоги безпосередньо вказані в умовах договору.

Судом першої інстанції не досліджено питання чи надано послуги взагалі та постановлено рішення, з порушенням норм матеріального права, а саме ст. 901 ЦК України та ст.ст. 4, 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», які чітко визначають, що оплата, а у випадку правовідносин між клієнтом та адвокатом, гонорар, як форма винагороди, оплачується за здійснення захисту, представництва та надання будь-яких видів правової допомоги клієнту.

Саме по собі лише проголошення судом рішення суду не є формою надання правової допомоги та не залежить від дій адвоката, а є законодавчо визначеною дією суду.

Крім того предметом договору сторонами конкретно зазначено вид правової допомоги - юридичний супровід в Дніпровському районному суді м.Києва, з огляду на те, що супроводу у вигляді участі в судовому засіданні не було, відповідно відповідач правової допомоги у розмірі визначеному договором про надання правової допомоги не отримав, а тому у нього не виникає обов'язку щодо оплати не наданих послуг.

Щодо доводів про те, що має бути стягнута грошова компенсація з урахуванням інфляційної складової та 3-х процентів річних, то у зв'язку з відсутністю боргу, відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Отже можна вести мову про те, що позивач не надав послуги у тому обсязі, у якому погодили сторони укладаючи договір про надання правової допомоги, з огляду на що у відповідача немає обов'язку оплачувати вартість послуг, які він не отримав.

У відзиві на апеляційну позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на те, що відповідачем не доведено факту, що позивач не брав участі в розгляді адміністративної справи .

Крім, того матеріали справ про притягнення відповідача до відповідальності з ч.1 ст. 130 КУпАП містить договір про надання правової допомоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні суду першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконав зобов'язання за договором, тому дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 4 189,91 грн., з урахуванням інфляційної складової та 3 % річних за період з 22.09.2017 по 21.12.2017.

Проте колегія суддів Київського апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суд першої інстанції.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаним нормам процесуального права оскаржуване рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року в повній мірі не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 30 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір № 30-08/17 про надання адвокатом правової допомоги. Предметом даного договору є юридичний супровід в Дніпровському районному суді м. Києва справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП, що зазначено в п.1 додатку № 1 до зазначеного договору.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору передбачено, що загальна вартість робіт складає 8 000,00 грн. Оплата у формі авансу у розмірі 4 000,00 грн. проводиться на момент підписання договору, а друга половина у розмірі 4 000,00 грн. повинна була проводитись після проголошення постанови Дніпровського районного суду м. Києва по зазначеній справі.

Відповідно до п.4 додатку № 1 до договору підтвердженням належного виконання зобов'язання по оплаті вартості робіт є прибутковий касовий ордер, квитанція до прибуткового касового ордеру про отримання грошей за відповідним договором або перерахування вказаного розміру вартості робіт на розрахунковий рахунок адвоката із зазначенням підстави перерахування.

Договір підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з умовами договору.

Відповідно до п.п. 4, 6 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правова допомога полягає у здійсненні захисту, представництва адвокатом клієнта, а також надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Правовий супровід, зокрема, полягає в наданні комплексу послуг юриста з підготовки, складання всіх необхідних документів, для ведення поточних справ клієнта (замовника), присутності при укладанні договорів (угод), в суді тощо.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Таким чином суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг з представництва інтересів відповідача, як особи, що притягувалась до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП в Дніпровському районному суді м. Києва.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Проте, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що він як адвокат приймав участь при розгляді справи про притягнення відповідача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, знайомився з матеріалами адміністративної справи, звертався із заявами, клопотаннями до суду чи інших установ в зв'язку з розглядом адміністративного протоколу відносно ОСОБА_3

Крім того, як убачається зі змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року (а.с.11), якою провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного праовпорушення, в судовому засіданні було заслухано думку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тобто ОСОБА_3 Посилання про участь в судовому засіданні ОСОБА_2 як представника ОСОБА_3, в постанові суду - відсутні.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії вважає позовні вимоги ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак обставини, на які посилався позивач, є недоведеними.

Виходячи з наведеного та у відповідності доп.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 є стягнення заборгованості в сумі 4189 гривень 91 копійка, у зв'язку з чим ціна позову у справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Матеріали справи не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного суду дійшла висновку, що постанова апеляційного суду не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області - скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання правничої допомоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна