КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/1605/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/3801/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії судової палати у цивільних справах - головуючого - судді Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича,

В С Т А Н О В И В :

26 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із названою скаргою, де просив визнати неправомірними дії державного виконавця Копитка Богдана Васильовича, що стосується визначення за ним ( боржником ) заборгованості у виконавчому провадженні №37075732, станом на 01 червня 2017 року у розмірі 6 715 796,33 грн., та зобов'язати здійснити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування суми коштів у травні 2017 року у розмірі 40 617 669,30 грн.,

визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 17 січня 2018 року, якою накладено арешт на частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» у межах суми звернення стягнення у розмірі 6 715 796,33 грн.,

зобов'язати державного виконавця направити інформацію про скасування постанови про накладення арешту та відкликати її з виконання.

На обґрунтування заявленим вимог, зазначено, що Дніпровським районним судом м. Києва 07 березня 2013 року було видано виконавчий лист №755/2132/2013 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4, на утримання сина ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

17 січня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитко Богданом Васильовичем надано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, де вказано, що станом на 01 червня 2017 року борг становить 6 715 796,33 грн.

Окрім того, в той же день виконавець ухвалив постанову про арешт майна боржника, якою наклав арешт на майно, що йому належить, а саме: частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» ( розмір внеску 600 000 грн. ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» ( розмір внеску 5 425 000 грн. ).

Вважає, що виконавець дійшов хибного висновку про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 6 749 906,80 грн., виходячи з матеріалів виконавчого провадження, з огляду на те, що 14 липня 2017 року на адресу служби від ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона вказала, що ним ( скаржником ), начебто отримано дохід у розмірі 40 617 669,30 грн. в якості оплати залишкової вартості майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» від ОСОБА_7, що на думку стягувача, підтверджується копією заяви від 25 квітня 2017 року.

На адресу приватного нотаріуса державний виконавець надіслав вимогу про надання інформації про факт отримання доходу та надання копій документів.

Приватний нотаріус повідомив державного виконавця, що 25 травня 2017 року була вчинена нотаріальна дія, а саме засвідчення справжності підпису на заяві ОСОБА_1.

Вважає дії виконавця неправомірними, а постанову про арешт майна незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 про визначення заборгованості по аліментам та стягнення боргу, тому питання щодо розміру боргу по аліментам визначається в судовому порядку, а виконавець повинен бути допитаний в якості учасника процесу.

Крім того, вказані кошти не є ні заробітком, ні доходом у розумінні ст.ст. 81, 183 СК України, та не входять до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а отже, нарахування та стягнення аліментів з таких грошових коштів чинним законодавством не передбачено.

Не є підтвердженням отримання доходу заява ОСОБА_4, оскільки приватним нотаріусом посвідчено лише справжність його підпису, а не факт отримання коштів.

Крім того, враховуючи прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років та вимоги ст. 183 СК України, максимальний розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина мав би становити 17 777 грн.

Просив врахувати і те, що якщо припустити отримання ним доходу в розмірі 40 617 669,30 грн., нарахування на стягнення аліментів має проводиться з урахуванням сплати податків та зборів.

Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Рішенням суду від 28 липня 2017 року було встановлено наявність переплати аліментів у сумі 34 032,54 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича відмовлено.

На обґрунтування постановленої ухвали, місцевий суд зазначив, що виконавець здійснив розрахунок суми, яка підлягає стягненню в рахунок сплати аліментів без врахування податків і зборів, як це передбачено Податковим кодексом України.

Однак, враховуючи спосіб захисту, обраний скаржником, дана обставина не впливає на задоволення вимог скаржника.

Крім того, посилання скаржника на те, що державний виконавець здійснив розрахунок суми, яка підлягає стягненню в рахунок сплати аліментів без врахування податків і зборів, як це передбачено Податковим кодексом України, є підтвердження того, що дані кошти є доходом і з них слід відрахувати податки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що підстав для визнання дій виконавця неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок боргу по аліментам без врахування коштів у розмірі 40 617 669,30 грн., немає.

Враховуючи викладені вище обставини, не підлягає задоволенню і вимога скаржника про визнання незаконною та скасування постанови про арешт майна боржника та зобов'язання виконавця направити інформацію про скасування постанови.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення поданої скарги.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника ).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 07 березня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №755/2132/2013-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, Івана, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01 лютого 2013 року і до їх повноліття в розмірі 1/3 частини доходів всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( а.с. 8 т. 1 ).

18 березня 2013 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Янковською У.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №755/2132/2013-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, щомісячно ( а.с. 126 т. 1 ).

При цьому, встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_7 у розмірі 6 063 555,70 грн. в межах вказаної суми звернуто стягнення на виділену частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_1 у статутному капіталі в розмірі 25% та виділену частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_1 у статутному капіталі в розмірі 50% ( а.с. 49-50 т. 1 ).

Вартість часток товариств була оцінена у 93 362 450,00 грн. ( а.с. 53 т. 1 ).

У зв'язку з відсутністю учасників торгів, які тричі не відбулися, згідно норм Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_7 державним виконавцем було запропоновано отримати у власність належні ОСОБА_1 частки товариств за ціною 46 681 244,00 грн., сплативши на рахунок відділу різницю в сумі 40 617 669,30 грн. ( а.с. 55 т. 1 ).

25 травня 2017 року приватний нотаріус посвідчив підпис ОСОБА_1 про те, що він отримав від ОСОБА_7 40 617 669,30 грн., як залишкову вартість оцінки майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» ( 25 % ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» ( 50 % ), в яких він виступає як учасник ( засновник ) зазначених господарюючих суб'єктів ( а.с. 59-60 т. 1 ).

16 червня 2017 року у виконавчому провадженні №52535322 ухвалено постанову про передачу майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» ( 25 % ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» ( 50 % ) стягувачу - ОСОБА_7 у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 в розмірі 6 063 555,70 грн. ( а.с. 61-64 т. 1 ).

16 червня 2017 року складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ( а.с. 65-68 т. 1 ).

На дане майно 24 червня 2017 року ОСОБА_7 видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, і того ж дня її право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав ( а.с. 69-73, 74-81 т. 1 ).

14 липня 2017 року державному виконавцю, в провадженні якого перебуває на виконанні виконавчий на стягнення аліментів з ОСОБА_1, ОСОБА_4 було подано заяву про здійснення перерахунку аліментів, в якій остання повідомила, що боржником 25 липня 2017 року від ОСОБА_7 був отриманий дохід у розмірі 40 617 669,30 грн. в якості оплати залишкової вартості майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік».

Про факт отримання від ОСОБА_7 доходу приватним нотаріусом Метелеця Олександром Олександровичем була посвідчена заява ОСОБА_1 №564 ( а.с. 9 т. 1 ).

15 вересня 2017 року виконавцем направлено вимогу приватному нотаріусу щодо надання інформації та документів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 доходу у розмірі 40 617 669,30 грн. від ОСОБА_7 ( а.с. 11 т. 1 ).

30 жовтня 2017 року приватний нотаріус Метелеця Олександр Олександрович повідомив виконавця, що 25 травня 2017 року ним дійсно вчинялася нотаріальна дія, а саме засвідчення справжності підпису на заяві ОСОБА_1 ( а.с. 12 т. 1 ).

В заяві ОСОБА_1, підпис якого посвідчив приватний нотаріус КМНО Метелеця ОлександрОлександрович ( а.с. 59-60 т. 1 ), зазначено, що він ( ОСОБА_3 ) цією заявою стверджує, що отримав від ОСОБА_7 40 617 669,30 грн., як залишкову вартість оцінки майнових прав Товариства з обмеженою відповідністю «Лекос» в розмірі 25%, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» в розмірі 50%, в яких він виступає як учасник ( засновник ).

17 січня 2018 року державним виконавцем Копитко Богданом Васильовичем складено довідку-розрахунок по аліментам, де зазначено, що станом на 01 січня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 відсутня, переплата по сплаті аліментів становить 34 110,47 грн.

Станом на 01 червня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 6 715 796,33 грн. ( а.с. 13 т. 1 ).

З таблиці нарахування та сплати аліментів слідує, що у січні 2017 року виконавцем нараховані аліменти з пенсії ( 1 333,79 грн. ) в сумі ( 1/6 частина з урахування 30% прожиткового мінімуму ) 506,70 грн., сплачено 427,93 грн., залишок боргу 78,77 грн., у лютому 2017 року нараховано з пенсії ( 1 333,79 грн. ) 506,70 грн., сплачено 427,93 грн., залишок боргу 78,77 грн., у березні 2017 року з пенсії ( 1 333,79 грн. ) нараховано 506,70 грн., сплачено 427,93 грн., залишок боргу 78,77 грн., з дивідендів ( 104 650,00 грн. ) нараховано 17 441,67 грн., сплачено 17 441,67 грн., залишок боргу - нуль, у квітні 2017 року з пенсії ( 1 333,79 грн. ) нараховано 506,70 грн., сплачено 427,93 грн., залишок боргу 78,77 грн., з дивідендів ( 455 812,50 грн. ) нараховано 75 968,75 грн., сплачено 75 968,75 грн., залишок боргу - нуль, у травні 2017 року нараховано з пенсії ( 1 333,79 грн. ) 533,10 грн., сплачено 427,93 грн., залишок боргу 105,17 грн., з дивідендів ( 120 750 грн. ) нараховано 20 125,00 грн., сплачено 20 125,00 грн., залишок боргу - нуль, з іншого доходу ( 40 617 669,30 грн.) нараховано 6 769 611,55 грн., сплачено 20 125,00 грн., залишок боргу 6 749 486,55 грн. ( там же ).

17 січня 2018 року виконавець ухвалив постанову про арешт майна боржника в межах звернення стягнення 6 715 796,33 грн. на частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» ( а.с. 14 т. 1 ).

26 січня 2018 року ОСОБА_3 не погоджуючись із діями державного виконавця, звернувся до суду із названою скаргою, де просив визнати неправомірними дії державного виконавця Копитка Богдана Васильовича, що стосується визначення за ним ( боржником ) заборгованості у виконавчому провадженні №37075732, станом на 01 червня 2017 року у розмірі 6 715 796,33 грн., та зобов'язати здійснити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування суми коштів у травні 2017 року в розмірі 40 617 669,30 грн.,

визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 17 січня 2018 року, якою накладено арешт на частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магік» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекос» у межах суми звернення стягнення у розмірі 6 715 796,33 грн.,

зобов'язати державного виконавця направити інформацію про скасування постанови про накладення арешту та її відкликати з виконання ( а.с. 1-7 т. 1 ).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитко Богдана Васильовича відмовлено з посиланням на її ( скарги ) необґрунтованість ( а.с. 143-154 т. 2 ).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що отримані ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40 617 669,30 грн. від ОСОБА_7 не є доходом.

При цьому, з точки зору суду апеляційної інстанції, місцевий суд вірно зазначив, що кошти отримані ОСОБА_1 в процесі звернення стягнення на його майнові права в товариствах є доходом від їх фактичного відчуження і на які набула права ОСОБА_7.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано, на переконання апеляційного суду, прийшов до переконання про відмову в задоволенні поданої скарги, оскільки оскаржувані рішення, дії державного виконавця були прийняті, вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах його ( державного виконавця ) повноважень.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 18 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК, в редакції, що діяла на момент її ухвалення.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, в редакції, що діяла на момент ухвалення постанови, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, в редакції, що діяв на момент ухвалення постанови, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення ( частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження, в редакції, що діяв на момент ухвалення постанови.

Таким чином, зазначені апелянтом вимоги щодо зобов'язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам без врахування суми коштів у травні 2017 року у розмірі 40 617 669,30 грн., направити інформацію про скасування постанови про накладення арешту та відкликати її з виконання, окрім іншого, не ґрунтуються на вимогах зазначеної постанови.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, довідка-розрахунок заборгованості по аліментам, складена державним виконавцем 17 січня 2018 року ( а.с. 13 т. 1 ), на переконання апеляційного суду, до числа недійсних не віднесена у відповідності до положень зазначеної норми матеріального права, а тому є правомірною.

Згідно ж положень ст. 202 ЦК України зазначена довідка породжує для заявника цивільні обов'язки по сплаті аліментів.

За таких обставин, зазначене судове рішення повність ґрунтується на матеріалах справи та нормах чинного законодавства, в т.ч. положеннях ст. 451 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 3, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 14.1.54 ст. 14 Податкового кодексу України.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при її постановленні, зокрема, ст.ст. 56, 70, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 81, 183, 195 Сімейного кодексу України, п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», ст. 14 Податкового кодексу України, ст. 452 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді другої інстанції та спростовуються зазначеними по справі доказами.

При цьому, інші обставини, названі в апеляції, зокрема, про те, що державний виконавець дійшов хибного висновку про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, при визначенні заборгованості державним виконавцем враховані кошти, що не є ні доходом, ні заробітком, дохід від продажу майна не входить в перелік видів доходів з яких утримуються аліменти, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом, на момент видачі довідки-розрахунку на розгляді суду перебував спір щодо розміру заборгованості за аліментами, у зв'язку з чим до компетенції державного виконавця не належало визначення розміру заборгованості у державного виконавця були відсутні будь-які докази отримання ним доходу, відсутність заборгованості по сплаті аліментів, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не спростовують висновок суду першої інстанції про необґрунтованість поданої скарги та не є правовою підставою для задоволення заявлених апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, судове рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційнийсуд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Копитка Богдана Васильовича - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

О.І.Сліпченко