Справа № 240/81/18
Провадження № 2/240/80/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2018 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

в складі:

головуючого: - судді Попович І.А

за участі

представника позивача: - ОСОБА_1

секретаря судового засідання: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2018 року представник позивач звернулась до Олександрівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та компенсації за прострочку платежу.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15.03.2018 року представником позивача виконано вимоги ухвали.

Ухвалою від 16 березня 2018 року дана цивільна справа були прийнята суддею Попович І.А. до свого провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 17.11.2015 року позивач та відповідач уклали договір, відповідно до якого ОСОБА_4 на протязі 2015 року буде брати у ОСОБА_3 в борг сіно з його фермерського господарства і періодично буде проводити з позивачем розрахунки, про що надав розписки. Відповідно до розписок за 2015 рік заборгованість склала - 10455 грн., за 2016 рік -18764 грн. та за 2017 рік 9480 грн. Але в розписках за 2016 та 2017 роки не вказаний строк повернення грошей. Позивач 22.11.2017 року звернувся з письмової вимогою до відповідача з проханням повернути борг у розмірі 38699 грн. протягом місяця, але відповідач відмовився від отримання поштового відправлення після того як дізнався, що воно від ОСОБА_3 Таким чином на теперішній час борг відповідач позивачу не повернув. Згідно в уточненої позовної заяви просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 38699 гривень, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 740,80 гривень, 3% річних за 2 роки в сумі 2320 гривень та суму індексу інфляції у розмірі 11842 гривень, а також витрати на юридичні послуги у розмірі 1000 гривень.

10.05.2018 року представник позивача надала суду письмову заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 20362 гривень, витрати на юридичні послуги у розмірі 1000 гривень та судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 740,80 гривень.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог п.п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України до суду повторно не зявився, та не повідомив суд про поважні причини неявки (а.с. 84-85, 103-104,115).

У звязку з повторною неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, не подав відзив, суд відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи (а.с.116).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позовні вимоги згідно з заявою від 10.05.2018 року задовольнити в повному обсязі та надала пояснення відповідно викладеним в позові.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до розписок ОСОБА_4 зайняв в борг у ОСОБА_3 в наступні періоди та в таких розмірах грошові кошти: 15.11.2015 року у розмірі 825 грн. (а.с. 9), 17.11.2015 року у розмірі 825 грн. (а.с. 11), 18.11.2015 року у розмірі 495 грн. (а.с. 10), 03.12.2015 року у розмірі 825 грн. (а.с. 15), 10.12.2015 року у розмірі 525 грн. (а.с. 19), 10.12.2015 року у розмірі 495 грн. (а.с. 16), 18.12.2015 року у розмірі 675 грн. (а.с. 21), 27.12.2015 року у розмірі 825 грн. (а.с. 20), 06.01.2016 року у розмірі 695 грн. (а.с. 22), 06.01.2016 року у розмірі 825 грн. (а.с. 24), 25.01.2016 року у розмірі 610 грн. (а.с. 29), 27.01.2016 року у розмірі 707 грн. (а.с. 31), 27.01.2016 року у розмірі 515 грн. (а.с. 36), 10.02.2016 року у розмірі 825 грн. (а.с. 28), 13.12.2016 року у розмірі 1260 грн. (а.с. 42), 14.12.2016 року у розмірі 1320 грн. (а.с. 33), 17.02.2016 року у розмірі 825 грн. (а.с. 44), 23.12.2016 року у розмірі 1800 грн. (а.с. 35), 30.01.2017 року у розмірі 1260 грн. (а.с. 39), 02.02.2017 року у розмірі 1500 грн. (а.с. 48), 06.02017 року у розмірі 1200 грн. (а.с. 43), 11.02.2017 року у розмірі 1300 грн. (а.с. 45).

Відповідно до листа від 20.11.2017 року та поштової кореспонденції, позивач звертався до відповідача з проханням повернути борг на протязі 30 днів відповідно до ст. 1049 ЦК України, який був повернутий адресату без вручення (а.с. 56-59).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні.

Дослідженні докази, їх взаємозв'язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобовязань та закріплений основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням та стосуються неналежного виконання зобов'язань за розписками.

Розглянувши вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З боргових розписок вбачається, що позичальник ОСОБА_4 зайняв в борг у ОСОБА_3 на протязі 2015-2017 років загальну суму 20362 гривні. Позивач 20.11.2017 року звернувся до відповідача з листом в якому проханням повернути йому борг на протязі 30 днів. Даний лист відповідач не отримав та його було повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання. Таким чиномвідповідач не повернув отримані кошти, чим порушив свої зобов'язання.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, боргова розписка надана позичальником ОСОБА_3 позикодавцю ОСОБА_4М є письмовою формою договору позики, внаслідок його реального характеру та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Цього висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13 та справа № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року.

Суд не бере до уваги докази щодо розрахунків3% річних та суми індексу інфляції, оскільки представник позивача зменшила позовні вимоги в цій частині.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач з моменту пред'явлення вимоги не повернув грошові кошти, тобто не виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов розписок написаної відповідачем власноруч, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за розписками у розмірі 20362 грн. підлягають задоволенню.

Вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 740,80 грн. підлягають частковому задоволенню, оскільки судові витрати позивача по сплаті судового збору склали 704,80 грн. (а.с.1), та підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень, яка була надана позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.01.2018 року, суд вважає за необхідне задовольнити відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України оскільки ця сума підтверджена наданим розрахунком витрачених нормогодин та детальним описом робіт необхідних для надання правничої допомоги, які були оплачені позивачем, відповідно до квитанції від 07.02.2018 року (а.с. 55-55а).

Керуючись ст. ст. 526, 549, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 13, 77, 81, 128, 141, 137, 263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 20362 (двадцять тисяч триста шістдесят дві) гривні 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 21 червня 2018 року.

Повний текст рішення складений 25 червня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Олександрівський районний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3, місце реєстрації с. Очеретине вул. Миру 12, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, місце реєстрації: с. Староварварівка вул. Велика Садова, буд. 24; місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії ВК 679354 виданий Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 07.04.2010 року.

Суддя Олександрівського

районного суду ОСОБА_5