Номер провадження: 22-ц/785/3707/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, Приморський у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання приватизації, договору купівлі-продажу недійсними та поновлення на реєстраційному обліку, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 01.08.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2, Приморський у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання приватизації, договору купівлі-продажу недійсними та поновлення на реєстраційному обліку.

Разом із позовом було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просив забезпечити позов, шляхом постановлення ухвали про накладення арешту на квартиру №248, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пироговська, будинок 7/9 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, зазначаючи, що вказана квартира є предметом спору та невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру №248, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пироговська, будинок 7/9, до вирішення спору по суті. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, 09.02.2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд безпідставно проігнорував те, що ОСОБА_2 є третьою особою у справі.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами дійсно виник спір про право, а предмет обтяження за поданою заявою співпадає з предметом спору за позовною заявою.

За змістом п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду заяви), позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

При задоволені заяви про забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно, суд врахував практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивач просив накласти арешт на зазначену квартиру, суд першої інстанції вбачав, що обраний засіб обтяження співмірний позовним вимогам, оскільки зазначена квартира є предметом спору.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви в частині заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, оскільки заява не конкретизована, а відтак її задоволення не забезпечить позовну заяву.

Однак судова колегія з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Постанови ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, з положень цивільного процесуального законодавства вбачається, що забезпечення позову можливе лише на майно відповідача у справі.

Судова колегія зазначає, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову процесуальний статус ОСОБА_2 був зазначений як третьої особи, на праві власності якої перебуває квартира №248, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, будинок 7/9, тобто суд першої інстанції не міг застосувати заходи забезпечення позову на майно третьої особи.

В той же час виділені матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що спірна квартира належить саме ОСОБА_2

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2017 рокує такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 ОСОБА_5 було заявлено, що 23 квітня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси справу було розглянуто, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, Приморський у м. Одесі ГУ МВС України в Одеській області, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради про визнання приватизації, договору купівлі-продажу недійсними та поновлення на реєстраційному обліку відмовлено.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2017 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 07.06.2018 року

Суддя Р.Д. Громік