ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 червня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря Лєдової А.С.,
позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу позовом громадянки держави ОСОБА_2 ОСОБА_3 до громадянки України ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_3 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідач у судове засідання не зявилась, відзиву проти позову (заперечень) суду не надала, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, двічі у судове засідання не прибула, у звязку із чим суд, на підставі вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає за можливим постановити заочне рішення.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання третя особа була повідомлена належним чином.
У судовому засідання представник позивача позов підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний звязок у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (зареєстровано в реєстрі за №154), позивач набула права власності на квартиру № 10.
Станом на день переходу до позивача права власності на квартиру №10 у цій квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.
Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810,814 ЦК України) .
Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.
За таких обставин право відповідачки (ОСОБА_4) на користування чужим майном (квартирою №10) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна (позивача) відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. №1382- IV (із відповідними змінами та доповненнями) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями ст.ст. 263-265, 267 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391, ч. 1 ст. 405, ст. 406 ЦК України, ч. 1 ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003р. №1382- IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
ОСОБА_6 ОСОБА_3 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 права користування квартирою № 10 у будинку № 26 по бульвару Гвардійському у місті Запоріжжі Запорізької області.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн.
Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 6 червня 2018 року.
Повне рішення складено 11 червня 2018 року.
Копію заочного рішення направити сторонам, які не зявились в судове засідання, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Суддя І.П. Соболєва