24.05.2018 ЄУН №389/656/18
Провадження №2/389/236/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 травня 2018 року м.Знамянка

Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Б.Б.

за участю секретаря судового засідання Шевченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду міста Знам'янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання передати у власність земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним рішення та зобов'язання передати у власність земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.04.2016 він, як учасник антитерористичної операції, звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га ріллі із земель державної власності на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, який був йому наданий відповідачем згідно з наказом №11-5446/14-16-СГ від 07.06.2016. На виконання вказаного наказу ним було замовлено та виготовлено відповідний проект землеустрою.

Після виготовлення проекту землеустрою та надання його на погодження позивачу було відмовлено у його погодженні з тих підстав, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 09.06.2016 №160 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» увесь земельний масив площею 22,3 га включений до переліку земельних ділянок, право оренди яких винесено на земельні торги (аукціони).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 09.06.2016 №160 «Про визначення переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» у частині включення земельної ділянки площею 22,3 га земель сільськогосподарського призначення (рілля) державної власності (землі запасу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (за межами населеного пункту) до переліку земельних ділянок, право оренди яких винесено на земельні торги.

Розроблений проект землеустрою пройшов погодження відповідно до ст. 186-1 ЗК України, підтвердженням чого є висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №6068/82-17 від 29.08.2017.

09.09.2017 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :02:000:5310.

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та передачу земельної ділянки у власність, однак листом № М-19029/0-12737/0/6-17 від 02.10.2017 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект не пройшов обовязкову державну експертизу землевпорядної документації.

На виконання зазначених вимог позивачем було проведено державну експертизу землевпорядної документації та повторно подано заяву про затвердження проекту землеустрою.

Однак, листами № М-24556/0-33/0/17-18 від 05.01.2018 та №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01.03.2018 відповідач повторно відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект землеустрою не відповідає вимогам законів та нормативно-правових актів, а саме вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних і ділянок в натурі (на місцевості) та її закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18 травня 2010 року.

Позивач вважає відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою, викладену у листі №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01.03.2018 незаконною, тому вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати незаконною відмову відповідача у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобовязати відповідача затвердити вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати йому у приватну власність земельну ділянку.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.04.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га ріллі із земель державної власності на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства.

Наказом Головного управління Держгеокадастру №11-5446/14-16-СГ від 07.06.2016 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

В подальшому розроблений проект землеустрою пройшов погодження відповідно до ст. 186-1 ЗК України, підтвердженням чого є висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №6068/82-17 від 29.08.2017.

09.09.2017 державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області проведено державну реєстрацію земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер :02:000:5310.

Погоджений проект землеустрою позивачем був поданий відповідачу на затвердження та передачу земельної ділянки у власність, однак листом № М-19029/0-12737/0/6-17 від 02.10.2017 відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект не пройшов обовязкову державну експертизу землевпорядної документації.

На виконання зазначених вимог позивачем проведено державну експертизу землевпорядної документації, про що надано висновок державної експертизи землевпорядної документації №2259 від 27.11.2017, відповідно до якого обєкт державної землевпорядної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, позитивно оцінюється та погоджується.

Після цього позивачем знову подано заяву відповідачу про затвердження проекту землеустрою.

Однак, листами № М-24556/0-33/0/17-18 від 05.01.2018 та №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01.03.2018 відповідач повторно відмовив у затвердженні проекту землеустрою з тих підстав, що проект землеустрою не відповідає вимогам законів та нормативно-правових актів, зокрема вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних і ділянок в натурі (на місцевості) та її закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18 травня 2010 року.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.7 ст.118 ЗК України).

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надавався проект землеустрою, який містить усі складові, передбачені ст. 50 Закону України «Про землеустрій», однак, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача та проекту землеустрою у встановлений законом строк не було прийнято рішення про затвердження цього проекту.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521).

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Фактично відповідачем своїми листами № М-19029/0-12737/0/6-17 від 02.10.2017, № М-24556/0-33/0/17-18 від 05.01.2018 та №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01.03.2018 було відмовлено позивачу у затвердженні наданого ним проекту землеустрою в тому вигляді, в якому він був наданий.

Згідно ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 11 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відмовивши позивачу у затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність, відповідач порушив вимоги ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, у листі № М-19029/0-127370/6-18 від 02.10.2017 відповідачем зазначено, що до поданих матеріалів не долучено позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації, а тому немає підстав для задоволення заяви позивача.

На виконання зазначених вимог позивачем була проведена державна експертиза землевпорядної документації - проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,00 га на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, за результатами якої відповідачем затверджено висновок державної експертизи землевпорядної документації №2259 від 27.11.2017. Згідно з висновком обєкт державної землевпорядної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, позитивно оцінюється та погоджується.

Таким чином, позивачем було усунено недоліки, зазначені відповідачем у своєму листі тависновком державної експертизи землевпорядної документації відповідач підтвердив відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Однак, листами № М-24556/0-33/0/17-18 від 05.01.2018 та №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01.03.2018 відповідачем фактично було відмовлено позивачу у затвердженні наданого ним проекту землеустрою з інших причин та вказано інші недоліки, зокрема невідповідність проекту землеустрою вимогам Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних і ділянок в натурі (на місцевості) та її закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18 травня 2010 року.

При цьому, у своїх листах відповідач не зазначає, які конкретно вимоги Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних і ділянок в натурі (на місцевості) та її закріплення межовими знаками не дотримано при розробленні землевпорядної документації та в чому полягає невідповідність проекту землеустрою. Посилання ж відповідача лише на нормативно-правовий акт є неналежним способом донесення своїх вимог.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення та надання власність позивачу земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області не розглянуло клопотання позивача по суті та у встановленому законом порядку, однак фактично відмовило у наданні дозволу на розроблення документації, у суду немає підстав для зобов'язання останнього затвердити проект землеустрою щодо відведення та надання у власність позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, суд зазначає, що така позовна вимога не відповідає вимогам законодавства в частині порушення виключних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, оскільки затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 2 від 19 березня 2010 року, при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення та надання у власність позивачу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що з огляду на визнання протиправною відмовиГоловного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,00 га на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, викладеної у листі №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01 березня 2018 року, порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявами має бути відновлено у такий спосіб, який би дійсно захистив порушене право та інтерес позивача, а також вирішив спір, а саме шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути ці заяви та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас, суд наголошує, що при повторному розгляді заяв позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяви позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3500 (три тисячі пятсот) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 81, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,00 га на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, викладену у листі №М-1640/0-1427/0/17-18 від 01 березня 2018 року.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,00 га на території Іванковецької сільської ради Знамянського району Кіровоградської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 (три тисячі пятсот) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, місце знаходження: вул.Академіка Корольова,26, м.Кропивницький, 25006, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39767636.

Повне рішення суду складено 04 червня 2018 року.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4