Єдиний унікальний номер 243/1959/18 Номер провадження 22-ц/775/1129/2018
Головуючий у 1 інстанції Сидоренко І.О.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 243/1959/18 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент держаної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року (суддя Сидоренко І.О.), ухваленого о 08:41 год. в приміщенні суду в м. Слов`янську Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2018 року ОСОБА_1 подала позовну заяву до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент держаної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на ВАТ «Содовий завод» з 11 листопада 1987 року по 13 березня 1999 року. Згідно з листом Фонду державного майна України в Донецькій області, станом на 01 січня 2013 року у реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». Відповідно до листа Державної виконавчої служби України, постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 22 січня 2018 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 1579,98 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31067,52 грн та індексацію заробітної плати у розмірі 12810,00 грн. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно наданий до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод» та взятий на виконання, однак останній повідомив, що виконати рішення не має можливості, оскільки у цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01 лютого 2018 року складає 3929,0 тис. грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1579,98 грн та індексацію заробітної плати у розмірі 12810,00 грн (а.с. 1-2).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент держаної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі, відмовлено.

14 червня 2018 року позивач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції через його необґрунтованість та ухвалити нове, яким стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України заборгованості по заробітній платі у сумі 1579,98 грн та індексацію заробітної плати у сумі 12810 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про порушення її прав, гарантованих ст. 3,6,8,21,24,28,32,43,46,55,59 Конституції України, ст. 5,115,116,117 КЗпП України, ст. 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення її прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Станом на 01 січня 2013 року за даними реєстру державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є - державне підприємство. З урахуванням викладеного вважає, що згідно ст. 619 ЦК України Держава Україна за законом несе додаткову (субсидіарну) відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод» (а.с. 38).

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд Донецької області ліквідовано.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 27 червня 2018 року разом з апеляційною скаргою позивача, відповідачем - Державною казначейською службою України, як представником Держави Україна та третьою особою - Департаментом держаної виконавчої служби України отримані 05 липня 2018 року та 06 липня 2018 року відповідно (а.с. 55,56).

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду відповідачем та третьою особою не подано.

Частиною 3 ст. 360 ЦПК України передбачено, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у позовній заяві, складає 14389,98 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 3 частина 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 368 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Стаття 263 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 367 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Содовий завод» з 11 листопада 1987 року по 13 березня 1999 року.

Згідно з листом заступника начальника відділення Фонду державного майна України в Донецькій області № 11-03-00801 від 24 січня 2013 року, станом на 01 січня 2013 року у статутному капіталі ВАТ «Содовий завод» налічується державний пакет акцій у розмірі 100,00 % (а.с. 6).

Згідно з листом Головного управління юстиції в Донецькій області Управління державної виконавчої служби № К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року, постановою № 5/174Б від 04 вересня 2003 року господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Стьопіна Ю.В. Керуючись п. 7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Згідно ст. 65 ЗУ «Про виконавче провадження» всі виконавчі документи передані арбітражному керуючому для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законодавством порядку. На даний час зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу Державної виконавчої служби від 04 грудня 2006 року (а.с. 5).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2018 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 1579,98 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31067,52 грн та індексацію заробітної плати у розмірі 12810,00 грн (а.с. 8-10).

Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/83 від 13 лютого 2018 року заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі у сумі 1579,98 грн, середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31067,52 грн та індексацією заробітної плати у розмірі 12810,00 грн виконати не має можливості, оскільки у цілому заборгованість ВАТ «Содовий завод» по боргам по заробітній платі станом на 01 лютого 2018 року складає 3929,0 тис. грн. ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу. Рішення судів, які прийняті тільки в частині стягнення дійсної заборгованості по заробітній платі, яка рахується за даними бухгалтерського обліку на ВАТ «Содовий завод», визнаються, а в іншій частині не визнаються. У ситуації яка склалася, рішення судів у ліквідаційній процедурі по справі про банкрутство можуть бути прийняті до виконання тільки після проведення аукціону по продажу майна, який в даний час готується до проведення продажу майна за частинами (лотами). Крім того, з 04 вересня 2003 року у відношенні ВАТ «Содовий завод» відкрита ліквідаційна процедура, згідно з перехідними положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є пріоритетним перед іншими законодавчими актами, забороняється у відношенні ВАТ «Содовий завод» застосовувати будь-які економічні санкції, що може призвести до збільшення дійсних вимог у ліквідаційній процедурі. ВАТ «Содовий завод» після проведення аукціону (торгів) може приймати будь-які заходи щодо погашення боргу та тільки по дійсним вимогам, як це передбачено законом, яким у ліквідаційній процедурі керується ВАТ «Содовий завод». На даний час виконати рішення суду по справі у відношенні ОСОБА_1 не уявляється можливим (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин має застосовуватися трудове законодавство, а додаткова (суьбсідіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов`язання, якого між сторонами не існувало. Державна казначейська служба України, яка не є правонаступником ВАТ «Содовий завод», позивач у трудових відносинах з відповідачем не перебув. Крім того, вимоги позивача вже були предметом розгляду і задоволені рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунку та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку і своїм найменуванням.

Частиною 1 ст. 619 ЦК України визначено, лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Частиною 2 ст. 152 ЦК України передбачено, акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування.

Частинами 1, 2 ст. 96 ЦК України передбачено, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Також, згідно з ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Ураховуючи, що між сторонами у справі не існувало будь-яких зобов'язань, вони не перебували у трудових відносинах, обов'язок відповідача перед позивачем щодо виплати сум, належних від ВАТ «Содовий завод» не виникає.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання скаржника на положення статті 619 ЦК України висновків суду не спростовують, оскільки вказані правові норми не розповсюджуються на виниклі правовідносини.

Посилання позивача на гарантії Держави щодо виконання судових рішень, судом першої інстанції обґрунтовано визнано безпідставними з посиланням на те, що на дані правовідносини не поширюються положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2018 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: В.Б. Азевич

Н.С. Краснощокова