Справа № 309/2630/16-ц
Провадження № 2/309/71/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: Савицький С.А.

при секретарі: Росоха В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинне будівництво. Посилається на те, що був власником нежитлової будівлі - корівника № 2 в с. Рокосово, вул. Центральна, б/н, ур. Ферма, який отримав в рахунок майнового паю як колишньому члену КСП «Карпати». У 2009 році, розібравши будівлю корівника до фундаменту, розпочав його перепланування з добудовою без відповідного дозволу та виготовлення необхідної проектної документації. Під час проведення ним будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. В результаті проведених робіт позивач добудував до будівлі корівника нежитлове приміщення загальною площею 369, 9 кв.м. Після завершення будівництва Хустським державним підприємством технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на обєкт. Приписом головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області від 30.06.2016 року за № 189-п/1007 позивача зобовязано отримати правовстановлюючі документи на перебудовану частину будівлі корівника № 2 з молочним блоком. Відповідно до ст. 392 ЦПК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права);

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦПК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. Іншого шляху виготовлення правовстановлюючого документу на дану будівлю не має.

Просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на нежитлову будівлю корівника № 2 з молочним блоком, розміщену в с. Рокосово, вул. Центральна, б/н, ур. «Ферма» на земельній ділянці б/н кадастровий номер :01:014:0069.

В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_4 не зявилися. Представник позивача ОСОБА_4 подала суду заяву, в якій просить суд провести розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада подала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Просить суд провести розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог за їх відсутності, без фіксування судового процесу.

В ході розгляду справи судом було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, заперечили проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем. Оскільки ОСОБА_2 сільська рада не приймала рішення про передачу у власність чи користування земельної ділянки позивачу, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 не зявилися. Третя особа ОСОБА_3 подав заяву, в якій просить суд провести розгляд справи без його та представника участі, з урахуванням поданих ними заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін та їх представників про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі корівника № 2 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 883 виданого ОСОБА_2 сільською радою 20.03.2009 року, зареєстрованого Хустським державним підприємством технічної інвентаризації за реєстровим номером 30 від 20.03.2009 року (а.с. 13).

Головний інспектор будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області ОСОБА_6 провів позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_1, про що склав відповідний акт № 377/1007 від 30.06.2016 року (а.с. 15). За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 у 2009 році розібрав частину будівлі до фундаменту та перебудував її без затвердженої в установленому порядку проектної документації та без відповідного документа, що дає право на виконання будівельних робіт.

Приписом № 189-П/1007 від 30.06.2016 року головний інспектор будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області ОСОБА_6 вимагає від ОСОБА_1 протягом трьох місяців отримати в установленому порядку правовстановлюючі документи на будівлю корівника № 2 з молочним блоком або отримати відповідний документ, що дає право на виконання будівельних робіт (а.с.16).

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні норми чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Рішенням № 268 від 07.09.2017 року відповідач затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2139 га. кадастровий номер :01:014:0069 для ведення особистого селянського господарства в с. Рокосово, вул. Центральна, ур. Ферма та передав її безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 .

Позивач зареєстрував своє право власності на земельну ділянку площею 0,2139 га. кадастровий номер :01:014:0069 18.09.2017 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2017 року індексний номер 98232003.

В судовому засіданні встановлено, що на даній земельній ділянці розташований обєкт, що самочинно збудований ОСОБА_1, право власності на який він просить визнати в суді.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України № 6 від 30.03.2012 року визначено, що під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

З матеріалів справи вбачається, що обєкт, самочинно збудований ОСОБА_1 є завершеним будівництвом. Позивачу передана земельна ділянка відповідним рішенням компетентного органу місцевого самоврядування і право власності на неї зареєстровано у встановленому порядку.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України № 6 від 30.03.2012 року визначено, що виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 60, 76-78, 81, 89, 206, 229, 247 ч. 2, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 376, 392 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю корівника № 2 з молочним блоком, розміщену на земельній ділянці кадастровий номер :01:014:0069 за адресою: с. Рокосово, вул. Центральна, б/н, урочище «Ферма».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_7

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_7