Справа № 133/3389/15-ц
Провадження № 22-ц/772/403/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяний О. Є.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 рокуСправа № 133/3389/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької областів складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Кучевського П.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» Сокуренка Євгена Сергійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, яке ухвалено суддею Слободяним О.Є. 12 грудня 2017 року, о 17 год. 10 хв., в м. Козятині,-

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договорів недійсними.

Позов мотивований тим, що 10 червня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № VIKWGA про надання йому кредитних коштів шляхом видачі готівки через касу на строк з 10 червня 2008 по 10 червня 2018 включно у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 29105 доларів США на наступні цілі: 25000 дол.. США на споживчі цілі, 750 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 180 дол. США - страхування майна, 125 дол. США - особисте страхування, а також у розмірі 3050 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому п.п.2.1.3., 2,2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від виданого кредиту у момент видачі кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. (т. 3 а.с. 30-34).

Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Як вбачається з графіку платежів - додаток №2 до кредитного договору - розмір щомісячного погашення кредиту становить 492,26 доларів США.

Не зважаючи на те, що договір письмово укладений про видачу позивачу кредиту в доларах США, фактично кредит був виданий у гривнях, а тому повинен погашатися у гривнях, однак при цьому на позичальника покладаються всі ризики курсової різниці, витрати по сплаті і конвертацію.

Банк не розписав сукупну вартість кредиту в національній валюті при зміні курсу, не вказав сукупну вартість по кожному платіжному періоду, як того вимагає НБУ. Вказане спричиняє порушення балансу рівності прав сторін кредитного договору, а тому відповідно до п.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказана умова є несправедливою, всупереч принципу добросовісності, так як його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Графік платежів складений у доларах США, однак дані про еквівалент у гривнях в ньому відсутні. У графіку платежів також не розписана докладно сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

У зв'язку з цим позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання, що призвело до порушення прав позичальника як споживача фінансових послуг, його обману та зайвих витрат. Банк приховав важливу інформацію про умови кредитування та валюту кредиту.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що жодною умовою не встановлено строків сплати платежів по основній сумі кредиту. Суми платежів за розрахунковий період, визначені в графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток №1) та суми залишку максимальної заборгованості за кредитом, визначені в графіку погашення кредиту (додаток № 2) відмінні за кожний аналогічний період, що ставить під сумнів як період виникнення простроченої заборгованості, так і наявність простроченої заборгованості взагалі.

Тому позивач позбавлений інформації про те, яку частину коштів з місячного платежу зараховує на відсотки, а яку на тіло кредиту, не може правильно визначити суму заборгованості по кредиту та відсоткам.

В момент укладання кредитного договору між сторонами позивач був введений в оману банком щодо істотних умов договору - ціни, валюти кредиту та відсоткової ставки.

Мотивом обману було отримання банком прихованого додаткового прибутку у вигляді різниці у коливанні обмінного курсу при здійсненні валютно-обмінних операцій, що спричиняє порушення балансу рівності прав сторін кредитного договору, а тому відповідно до п.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказана умова є несправедливою, всупереч принципу добросовісності, так як його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, у вигляді несправедливої, дискримінаційної процентної ставки.

Тому просив суд, визнати недійсним кредитний договір № VIKWGA від 10 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», з моменту його укладення;

- Визнати недійсним договір іпотеки б/н від 10 червня 2008 року;

- Зняти заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна - цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, що зареєстрована в реєстрі за № 522 та виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис про накладення заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 зареєстрованого в реєстрі заборон за № 24;

- Виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою будинку № АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі заборон за № 24.

Рішенням Козятинвського міськрайонного суду Вінницької областівід 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № VIKWGA від 10 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», з моменту його укладення;

Визнано недійсним договір б/н іпотеки нерухомого майна - цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладений 10 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк», посвідчений 10 червня 2008 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №521.

Знято заборону відчуження зазначеного в договорі іпотеки нерухомого майна - цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, що зареєстрована в реєстрі за № 522 та виключити з державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою будинку № АДРЕСА_1, зареєстрованого в реєстрі заборон за № 24.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що судове рішення першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В апеляційній скарзі зазначив, що факт підписання позивачем оспорюваних ним договорів свідчить про його згоду з усіма їх істотними умовами, під час їх підписання позивач мав необхідний та достатній обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним і відповідало саме його внутрішній волі. Позивач з моменту укладення договорів до їх оскарження в суді, не заявляв додаткових вимог щодо їх умов та тривалий час виконував умови кредитного договору, що свідчить про прийняття ним таких умов.

Вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не з'ясував на які норми права послався позивач у позовній заяві.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № VIKWGA , згідно з яким Приватбанк надав ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 10 червня 2008 по 10 червня 2018 включно у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 29105 доларів США на наступні цілі: 25000 дол.. США на споживчі цілі, 750 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 180 дол. США - страхування майна, 125 дол. США - особисте страхування, а також у розмірі 3050 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому п.п.2.1.3., 2,2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від виданого кредиту у момент видачі кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Щомісячний платіж у погашення заборгованості становить 492,26 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за указаними кредитними договорами між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки від 10 червня 2008 року, відповідно до якого в забезпечення вимог Банку, що випливають з кредитного договору № VIKWGA ОСОБА_3 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 70,6 кв.м., житловою 44,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов висновку, що на момент укладання кредитного договору та договору іпотеки відповідач навмисного ввів в оману ОСОБА_3 щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому укладені 10 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № VIKWGA та договір б/н іпотеки нерухомого майна - цілого житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було визнано недійсними.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що умови, які зазначені в договорі є несправедливими в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», інформація щодо кредиту була надана позивачу банком не в повному обсязі, що призвело до того, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості здійснити свідомий вибір при укладенні кредитного договору, що призвело до порушення прав позичальника, як споживача фінансових послуг.

Визнаючи недійсним договір іпотеки, суд виходив із того, що такий є похідним від укладеного кредитного договорів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 639 ЦК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Суд першої інстанції не з'ясував належним чином, у чому саме полягає порушення прав позивача з огляду на те, що умовами кредитного договору передбачений щомісячний платіж в розмірі 492,26 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. При цьому, умовами оспорюваного кредитного договору періодом сплати визначено період з 03 до 08 числа кожного місяця, проте чи дотримувався позивач виконання умов цього договору з часу його укладення, судом першої інстанції не перевірено.

У пункті 7.5. кредитного договору №VIKWGA вказано, що детальний опис загальної вартості кредиту зазначений Додатку №1 до даного договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки.

У пункті 8.1 кредитного договору №VIKWGA вказано, що видача готівки здійснюється через касу на строк з 10 червня 2008 року по 10 червня 2018 включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 29105,00 доларів США на наступні цілі: 25000 доларів США на споживчі цілі, у розмірі 750 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 180 доларів США - страхування майна, 125 доларів США особисте стахування, а також 3050 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, за сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Пунктами 2.4.1, 8.5 кредитного договору передбачено, що при достроковому погашенні кредиту позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 0,00% від суми кредиту, що погашається достроково. Пунктом 7.4. кредитного договору встановлено, що розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні ЦК України (п.7.3. Кредитного договору).Пункт 8.4. передбачає, що згідно зі ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прос рочки, але не менше 1 гривні. Пункт 6.4. кредитного договору передбачає штрафну санкцію: при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Також сторони домовилися вважати, що, уклавши договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт і згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі, та вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Тобто, позивач був належним чином повідомлений про кредитні умови, режим сплати, зміну та нарахування відсотків, нарахування і сплату пені, тобто одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит.

Окрім того, перед укладенням кредитного договору ОСОБА_3 в анкеті-заяві, підписаній ним власноручно 06 червня 2008 р., стверджує: «Я ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані мені у письмовій формі. Своїм підписом я підтверджую факт про надану мені повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місцезнаходження), а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений: форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями Позичальника: тип відсоткової ставки: суму, на яку кредит може бути виданий: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо): строк, на який кредит може бути одержаний: варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги: можливість дострокового повернення кредиту та його умови: необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється: податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які Позичальник має право, та відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію: переваги та недоліки пропонованих схем кредитування» (том І а.с. 129).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції у порушення ст.ст. 212-215 ЦК України залишив поза увагою, що кредитний договів та оспорюваний договір іпотеки укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності при їх укладенні, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідачем було надано позивачеві документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка була викладена в постанові від 02 грудня 2015 року в справі №6-1341цс15, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України "Про захист прав споживачів" поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, колегією суддів встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, позивач був належним чином проінформований про сукупну вартість кредиту та графік погашення, права і обов'язки, ознайомлений зі змістом договору, повідомлений про наслідки, які настануть після укладення ним Кредитного договору, наслідком чого є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбачених законом 14 днів і протягом 3-х років (строк позовної давності).

При укладенні кредитних договорів Банком було дотримано вимоги статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також варто відмітити, що протягом всього часу дії кредитних договорів позивач регулярно здійснював часткове погашення заборгованості. Наведене знову ж таки свідчить, що позивач погодився із умовами кредитування, довгий час їх виконував.

У кредитному договорі відсутні несправедливі положення щодо позичальника, які порушують принцип рівності сторін правочину.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Натомість, є всі підстави для висновку, що Банк на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» наддав всю необхідну інформацію у письмовому вигляді (п.8.1. кредитного договору), анкета-заява позичальника, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Додатковим доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в всупереч вищезазначеним вимогам закону позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману та сам факт обману в розумінні ст. 230 ЦК України. Позивач добровільно погодився на укладення кредитного договору та вважав його для себе вигідним, оскільки до суду з вищезазначеним позовом ОСОБА_3 звернувся лише в грудня 2015 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, у зв'язку з чим ухвалене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Судові витрати в сумі 717,3 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» Сокуренка Євгена Сергійовича - задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року- скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договорів недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» витрати пов'язані зі сплатою судового збору на подачу апеляційної скарги в сумі 717 (сімсот сімнадцять гривень) 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.

Судді /підпис/ Голота Л.О.

/підпис/ Кучевський П.В.

Згідно з оригіналом.

Суддя Рибчинський В.П.