Постанова

Іменем України

05 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1928/11

провадження № 61-7874св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
відповідач-ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у складі судді Помазан М. О., від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Кокоші В. В., Бобровського В. В., Черкасова В. В., від 22 червня 2016 року.

Встановив:

У грудні 2010 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-3/15/7-030, за умовами якого АКБ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитним коштами, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 05 серпня 2017 року.

АКБ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов'язання за вказаним договором та перерахував кредитні кошти на поточний рахунок позичальника відкритий у банку. ОСОБА_6 неналежним чином не виконує своїх зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії та станом на 19 травня 2015 року має заборгованість за кредитом у розмірі 3 188 556,42 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 1 860 317,49 грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 684 896,42 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 398 724,13 грн; пеня за несвоєчасне повернення відсотків: 229 611,52 грн, 8 913,60 грн, 6 093,26 грн.

Добровільно заборгованість за кредитом ОСОБА_6 не сплачує, тому банк посилаючись на вказані обставини просив суд стягнути з неї на його користь заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 28 серпня 2007 року № 830/27/14-3/15/7-030 у розмірі 3 188 556,42 грн та судові витрати у розмірі 47 828,35 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 3 188 556,42 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення судового збору - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказам правомірність своїх вимог, а звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та зазначає, що судами неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для справи, зокрема, враховано того, що існує судове рішення, яким у рахунок заборгованості вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, таким чином судами застосовано подвійне стягнення.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 лютого 2018 року зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що 28 серпня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 уклали договір відновлювальної кредитної лінії № 830/27/14-3/15/7-030, згідно з яким АКБ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості не пізніше 05 серпня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії, 28 серпня 2007 року та 05 вересня 2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 уклали договори іпотеки № 830/27/14-3/29/7-061, № 830/27/14-3/29/8-068, № 830/27/14-3/29/8-069, відповідно до яких ОСОБА_6 передала в іпотеку банку належні їй на праві власності адміністративні будівлі та земельну ділянку з цільовим призначенням для іншої комерційної діяльності, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

АКБ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов'язання за договором відновлення кредитної лінії та 28 серпня 2007 року перерахував кредитні кошти на поточний рахунок позичальника.

Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання за вказаним договором не виконувала у зв'язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк посилався на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 19 травня 2015 року виникла заборгованість у сумі 3 188 556,42 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Із матеріалів справи вбачається, що за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк, банк з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким був забезпечений указаний кредитний договір.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 липня 2012 року, на задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту про надання кредитних послуг від 28 серпня 2007 року та договору невідновлювальної кредитної лінії від 05 вересня 2008 року, звернуто стягнення за іпотечними договорами № 830/27/14-3/29/7-061 від 28 серпня 2007 року; №830/27/14-3/29/8-068 від 05 вересня 2008 року; №830/27/14-3/29/8-069 від 05 вересня 2008 року на предмет іпотеки: нежитлові будівлі та земельну ділянку, що розташовані за адресою: вул. Профспілкова № 12-А смт. Високий Харківський район Харківська область, та належать іпотекодавцю на праві власності. Надано право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту від 28 серпня 2007 року № 830/27/14-3/15/7-030 на загальну суму 743 866,25 грн, а саме: заборгованість за кредитом 84 106,24 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного Банку України (далі - НБУ) складає 666 617,65 грн; заборгованість за відсотками 8 760,58 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 69 435,48 грн; пені по простроченому кредиту та процентам 5 006,94 грн; заборгованість за комісіями 2 806,18 грн. Надано ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 05 вересня 2008 року № 830/27/14-3/15/8-032 у розмірі 895 433,68 грн, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 94 961,74 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 750 976,43 грн; прострочену заборгованість за відсотками 16 431,95 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 129 947,14 грн; пеню по простроченому кредиту та процентам 14 510,10 грн. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві, права замовляти та отримувати експертну оцінку вартості предмета іпотеки, витяг в Харківському міському БТІ, здійснювати інші дії від імені власника предмету іпотеки, пов'язані з продажем. З метою збереження предмету іпотеки до його реалізації надано ПАТ «Укрсоцбанк» право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами. Надано ПАТ «Укрсоцбанк» до моменту продажу предмету іпотеки право на господарське управління предметом іпотеки, з правом укладання у якості орендодавця договорів оренди з фізичними та юридичними особами, та направленням отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зазначене рішення суду не виконане, заборгованість ОСОБА_6 не погашена.

Слід зазначити, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наявності у справі двох рішень про звернення стягнення на один і той самий предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, розрахованої за різні періоди, суд не з'ясував, чи використав банк право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та комісії за користування кредитом, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким був забезпечений указаний кредитний договір, якщо так, то коли саме.

Від з'ясування зазначених обставин залежить правильність вирішення спору по суті, зокрема, встановлення чи змінилися умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, якщо так, то коли саме та за який період банк вправі вимагати стягнення кредитної заборгованості.

Разом з тим, місцевий суд і суд апеляційної інстанції не з'ясували розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірили періоду за який вона нарахована, а також не встановили періоду нарахованих ОСОБА_6 процентів за користування кредитними коштами.

Установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому відповідно до статті 411 ЦПК України рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції підлягають скасуваннюз передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки є помилковим висновок судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_6 кредитної заборгованості у заявленому банком розмірі за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська