ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №ML-302/388/2006, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 40 800,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 5,49+FIDR річних за користування кредитом.

22.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4, та окремо з ОСОБА_3 в забезпечення виконання обов'язків по кредитному договору було укладено договори поруки, за якими вони зобов'язалися забезпечити виконання зобов'язання боржника за кредитним договором.

ОСОБА_1 зобов'язалась своєчасно повертати кредит, нараховані відсотки у відповідності до умов кредитного договору, проте свої обов'язки виконувала неналежним чином та станом на 15.10.2014 року вона має заборгованість за кредитом в сумі 43 570,14 доларів США.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №МL-302/388/2006 від 22.11.2006 року в розмірі 43 570,14 доларів США та судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по Кредитному договору №ML-302/388/2006 від 22.11.2006 року, у сумі 43 570,14 доларів США, що еквівалентно 564 322 грн. 11 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 37 945,46 доларів США, сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 2 824,68 доларів США, пеня - 2 800,00 доларів США та судовий збір в сумі 3654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у солідарному стягненні скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким повністю задовольнити позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № ML-302/388/2006, згідно умов якого відповідач отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 40 800,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 5,49+FIDR річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 22 листопада 2031 року.

22.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4, та окремо з ОСОБА_3 в забезпечення виконання обов'язків по кредитному договору було укладено договори поруки, за якими вони зобов'язалися забезпечити виконання зобов'язання боржника за кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, видавши кошти відповідачу ОСОБА_1 в розмірі 40 800,00 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_1 порушувала строки повернення заборгованості за кредитом, порушувала строки сплати нарахованих відсотків, що підтверджується розрахунком заборгованості у зв'язку з чим банк був змушений звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості. Порушення ОСОБА_1 строків повернення кредиту за договором та відсотків за його користування є істотним порушенням договору.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачкою допущено порушення зобов'язання з погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Проте, з договорів поруки вбачається, що в них встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 4.2 Договору) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 ЦК України та ч.1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з моменту виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед банком - 12.01.2013 року, протягом наступних шести місяців, до 12.07.2013 року. Таку вимогу до поручителів Банк пред'явив лише 27.10.2014 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку. А тому поруку за спірним договором слід вважати припиненою 12.07.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 375 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційних скарг підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко