Справа № 405/3475/15-ц
Провадження №2/405/764/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2018 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.
при секретарі Шумейко Ю.В., Береді Я.І.
за участю позивача ОСОБА_1
відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу №405/3475/15-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні власністю,-
В С Т А Н О В И В:
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу, актовий запис 763 від 10.10.2015 року ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 ) 14.05.2015 року звернулися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому (позові) просили встановити порядок користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками, виділивши у користування ОСОБА_1 окрему кімнату жилою площею 7,2 кв.м, ОСОБА_5 окрему кімнату жилою площею 11,9 кв.м разом з лоджією, що примикає до даної кімнати; у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділити після перепланування кімнати площею 17,3 кв.м по 8,65 кв.м кожному та балкон, що примикає до вказаної кімнати; усі підсобні приміщення: кухню, коридор, кладову, ванну, санвузол, - залишити в спільному користуванні, та просили зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити позивачам перешкод у користуванні виділеними їм кімнатами та місцями загального користування в квартирі АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох окремих кімнат площею 17,3 кв.м з виходом на балкон, 11,9 кв.м з виходом на лоджію та 7,2 кв.м., та коридору площею 8 кв.м, ванної та санвузлу, кухні та кладової. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2015 року визначено, що частки ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у спільній власності на вищевказану квартиру є рівними і кожен з них має право на 1/4 частину вказаної квартири. Разом з тим, позивачі посилаються на те, що вони фактично позбавлені можливості користуватися та володіти своїми частками в квартирі, у них з відповідачами постійно виникають спори та непорозуміння з приводу володіння та користування квартирою, відповідачами змінено замки на вхідних дверях без їх (позивачів) згоди, що ускладнюєздійснення ними на власний розсуд прав власників щодо володіння, користування та розпорядження належними їм частками у спільному майні. Позивачі зазначають, що відповідачі не реагують на їх (позивачів) особисті звернення з приводу усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своїм майном.
Ухвалою від 18.05.2015 року відкрито провадження у справі за вказаною вище позовною заявою та справа призначена до судового розгляду /т. І а.с. 23/.
Ухвалою від 23.06.2015 року задоволено заяву відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі та зупинено провадження у справі до моменту повернення ОСОБА_3 з зони проведення антитерористичної операції /т. І а.с. 74-75/.
Ухвалоюапеляційного суду Кіровоградської області від 22.07.2015 року ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2015 року скасовано, справу направлено до цього ж суду для продовження розгляду, справа до суду першої інстанції надійшла 28.07.2015 року/т. І а.с. 111-112/.
У своєму запереченні від 01.10.2015 року відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при вселенні у спірну квартиру у 1988 році вона ( ОСОБА_2 ) постійно мешкала та мешкає наразі у кімнаті площею 11,9 кв.м, її доньки ОСОБА_1 , якій на той час було 9 років, ОСОБА_8 , якій на той час було - 4 роки, разом займали кімнату площею 7,2 кв.м, а кімнату площею 17, 3 кв.м займав її ( ОСОБА_2 ) син - ОСОБА_3 , який згодом став проживати в кімнаті площею 7,2 кв.м. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач ОСОБА_2 заперечує проти запропонованого позивачами порядку користування спірною квартирою /т. І а.с. 179-180/.
Ухвалою від 20.11.2015 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - ОСОБА_9 про відвід судді Ленінського районного суду м. Кіровограда Циганаш І.А. та прийнято самовідвід головуючого судді ЦиганашІ.А.по даній справі/т. І а.с. 140-141/.
Після проведення 20.11.2015 рокуповторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа передана в провадження судді Іванової Л.А/т. І а.с. 142/.
Ухвалою від 04.05.2016 року клопотання представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_10 про закриття провадження по справі залишено без задоволення/т. І а.с. 187-189/.
Ухвалою від 19.08.2016 року по зазначеній цивільній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження якої доручено приватному підприємству «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи/т. І а.с. 241-244/.
28.10.2016 року справа була повернута на адресу суду з клопотанням судового експерта приватного підприємства «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» про надання дозволу на подальше проведення призначеної експертизи за наявними у матеріалах справи документами, а саме: на підставі даних, які містяться у технічному паспорті б/н від 04.02.2015 року, розробленому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 /т. ІІ а.с. 1-3/.
Ухвалою від 21.11.2016 рокупровадження у справі було відновлено з призначенням справи до судового розгляду/т. ІІ а.с. 4-5/.
Ухвалою від 21.02.2017 року надано дозвіл судовому експерту «Науково-дослідної лабораторії судових експертиз» використовувати при проведенні будівельно-технічної експертизи наявні в матеріалах цивільної справи документи, а саме: дані, які містяться в технічному паспорті б/н від 04.02.2015 року, розробленому ФОП ОСОБА_11 (а.с. 11-13), для уточнення площі житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 , яка (житлова кімната) у наявному в матеріалах справи технічному паспорті значиться під номером 4, справа направлена до експертної установи, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинено/т. ІІ а.с. 13-15/.
Ухвалою від 03.07.2017 року провадження у справі було відновлено з призначенням справи до судового розгляду /т. ІІ а.с. 32-33/.
Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала суду показання про те, що вона з 2000 року проживає в квартирі АДРЕСА_2 , сторони по справі є її сусідами з якими ( ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) у неї добрі стосунки, ОСОБА_13 вона знає лише заочно та бачить її в даному судовому засіданні вдруге у житті. Свідок додатково уточнила, що з 2000 року вони (свідок та сторони по справі) були сусідами, а з 2010 року вона ОСОБА_12 була «вхожа» до їх сім`ї.Приблизно у липні 2013 року до неї прийшла засмучена ОСОБА_4 та попросилась переночувати, пояснивши, що вона ( ОСОБА_4 ) посварилась зі своєю матір`ю ( ОСОБА_2 ) з приводу працевлаштування до військової частини. Згодом до неї ( ОСОБА_12 ) прийшла ОСОБА_2 та запропонувала ОСОБА_4 повернутися додому, на що остання попросила її( ОСОБА_12 ) перенести до її ( ОСОБА_12 ) квартири свої речі. ОСОБА_4 перенесла до неї деякі свої особисті речі, а згодом поїхала. Наступного разу вона ( ОСОБА_12 ) зустрілася з ОСОБА_4 в жовтні 2013 року та на запитання з приводу конфлікту, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , остання повідомила, що додому не повернеться і наразі проживає у бабусі і приїздить лише на сесії.Свідок також надала суду показання про те, що ОСОБА_2 завжди проживала у спірній квартирі в кімнаті з лоджією, а велику кімнату ОСОБА_2 здавала для проживання студентам, ОСОБА_4 завжди проживала в найменшій кімнаті, так званій «дитячій», а наскільки їй ( ОСОБА_12 ) відомо ОСОБА_3 постійно проживає у спірній квартирі приблизно з 2007-2008 років. ОСОБА_2 брала кредити, за рахунок яких свого часу придбала ОСОБА_4 ноутбук та диван, який спочатку стояв в кімнаті ОСОБА_4 , а зараз знаходиться в великій кімнаті - в залі.З 2010 року по 2011 рік ОСОБА_2 перебувала на заробітках в Італії, після повернення встановила у спірній квартирі автономне опалення, пластикові вікна та обладнала ванну кімнату. ОСОБА_2 , розповідаючи про плани на майбутнє говорила, що вони куплять ОСОБА_1 однокімнатну квартиру, а ОСОБА_4 буде проживати разом з нею ( ОСОБА_2 ). Щодо ключів від спірної квартири свідок пояснила, що ОСОБА_2 інколи давала ключі від своєї квартири її (свідка) сину, щоб той щось приніс (окуляри, тощо), при цьому ключі завжди були одні й ті ж самі. Про факти недопущення ОСОБА_2 своїх доньок ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ) до спірної квартири або висловлювання ОСОБА_2 , щодо небажання щоб доньки проживали у згаданій квартирі, - свідку невідомі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала суду показання про те, що вона з 1981 року постійно проживає в квартирі АДРЕСА_3 , сторони по справі є її сусідами, ОСОБА_2 є хрещеною матір`ю її молодшої доньки. Про конфлікти між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 щодо проживання у спірній квартирі їй нічого невідомо. ОСОБА_2 , як мати дбала про своїх дітей, платила за навчання доньки ( ОСОБА_1 ), брала в кредит кошти, за які ОСОБА_15 ноутбук та диван, їздила на заробітки до ОСОБА_16 .З приводу проживання сторін по справі у спірній квартирі свідок пояснила, що ОСОБА_1 виїхала з квартири після закінчення школи для навчання в м. Одеса, а щодо ОСОБА_4 , то ОСОБА_2 говорила, що коли ОСОБА_4 вийде заміж, будуть діти, то вони будуть жити з нею ( ОСОБА_2 ) в квартирі. ОСОБА_2 постійно проживала в спірній квартирі у великійспальніз лоджією, ОСОБА_4 жила в «дитячій» кімнаті. Свідок також повідомила, що у 2013 році ОСОБА_4 виїхала зі спірної квартири для проживання у бабусі в м. Бердянськ, однак з якої причини їй невідомо. Влітку 2013 року вона ( ОСОБА_14 ) у м. Бердянську зустрілась з ОСОБА_4 , у якої спитала, чи збирається та повертатися до дому, на що остання відповіла, що ні. Де наразі проживає ОСОБА_4 свідок не знає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_4 , надала суду показання про те, що вона знайома зі сторонами по справі, з ОСОБА_4 вони разом навчалися в період з 2010-2013 роки в машинобудівельному коледжі, з ОСОБА_1 - просто знайомі, з ОСОБА_2 знайома оскільки неодноразово приходила до ОСОБА_4 в спірну квартиру в період навчання, де разом з ОСОБА_4 у 2012 році в її кімнаті «рожевій», в тій, яка з лоджією,готувалися до іспитів та приблизно два рази залишалася ночувати, ОСОБА_3 бачила лише декілька разів. Свідок також повідомила, що наразі ОСОБА_4 проживає в м. Києві, але вони майже щомісяця бачаться в м. Кропивницький ( ОСОБА_18 розповідала їй ( ОСОБА_17 ) про конфлікти з ОСОБА_2 з приводу квартири, зокрема, щодо ситуації, коли ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_4 про те, що не може потрапити до спірної квартири. Свідок також повідомила, що у 2013 році вона була присутньою при телефонній розмові ОСОБА_4 зі своєю сестрою ОСОБА_1 , в ході якого остання просила ОСОБА_4 дізнатися у мами ( ОСОБА_2 ), чи може вона ( ОСОБА_1 )потрапити до квартири, щоб забрати свої речі. Зі слів ОСОБА_4 їй ( ОСОБА_17 ) також відомо про те, що у спірній квартирі проживали квартиранти, і, що одного разу, приблизно у 2013 році, коли ОСОБА_4 повернулася від бабусі, у якої вона гостювала десь два тижні, з м. Бердянськ, в її кімнаті проживала квартирантка, з якою ОСОБА_4 довелося ночувати в одній кімнаті.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 , 1960 року народження, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , надав суду показання про те, що з травня 2015 року він проживаєв квартирі АДРЕСА_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , сім`ю ОСОБА_20 знає з 1988 року, ОСОБА_1 приходиться хрещеним батьком. Про конфлікт, який існує між сторонами по справі він обізнаний, але пояснити природу походження цього конфлікту не може, як і не може однозначно стверджувати про те, що винними у цьому конфлікті є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 чи ОСОБА_2 .З приводу проживання сторін по справі у спірній квартирі свідок пояснив, що ОСОБА_2 постійно проживала у кімнаті з лоджією, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 також проживали в даній квартирі час від часу по різним причинам, однак він ніколи не чув, щоб ОСОБА_2 забороняла ОСОБА_1 , ОСОБА_4 жити у згаданій квартирі. Де зараз проживає ОСОБА_1 він не знає, ОСОБА_4 проживає в м. Києві. З приводу родинного спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 свідок пояснив, що частіше ОСОБА_2 спілкується з ОСОБА_4 , яка завжди була ближче до матері ( ОСОБА_2 ).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_7 , надав суду показання про те, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є його доньками, відповідача ОСОБА_3 його (свідка) пасинок, відповідач ОСОБА_2 колишня дружина. У квартирі АДРЕСА_1 він бував неодноразово, коли провідував своїх дітей, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в періоди 1999-2000 роки, 2001-2002 роки та 2009-2011 роки перебувала в Італії, та в цей час з дітьми проживала мати свідка та мати його колишньої дружини. Коли ОСОБА_3 досяг повноліття, він ( ОСОБА_3 ) з 2001 рокустав проживати окремо у гуртожитку. 02.08.2003 року ОСОБА_3 одружився, а через рік у них ( ОСОБА_3 та його дружини) народився син, в цей час вони разом проживали в гуртожитку, потім ОСОБА_3 пішов на строкову військову службу, тобто в спірній кватирі весь цей час (з 2001 по 2015 рік) ОСОБА_3 не проживав. Свідок також зазначив, що коли він бував у спірній квартирі ОСОБА_4 мешкала у кімнаті площею 7,2 кв.м, ОСОБА_1 в кімнаті площею 11, 9 кв.м, а інша кімната використовувалась або ОСОБА_3 або ОСОБА_2 , коли вони перебували в цій квартирі. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ніколи не відмовлялися від користування належними їм частками у спірній квартирі. У 2006 році ОСОБА_1 виїхала з квартири на час навчання до м. Одеси та після закінчення навчання ОСОБА_2 не пустила її у спірну квартиру. ОСОБА_4 у 2013 році закінчила технічний коледж в м. Кіровограді, але ОСОБА_2 створила такі умови, за яких ОСОБА_4 не змогла проживати в спірній квартирі та вимушена було поїхати жити до м. Бердянськ до своєї бабусі. ОСОБА_2 перешкоджає доступу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не лише до квартири, але й до речей, які знаходяться в спірній квартирі. Намагання свідка вирішити питання з ОСОБА_2 щодо користування ОСОБА_1 , ОСОБА_4 спірною квартирою були безрезультатними.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача ОСОБА_1 , а також враховуючи надані в попередніх судових засіданнях пояснення позивача ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_9 , які підтримали пред`явлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеному у позовній заяві, заперечення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , враховуючи пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , судового експерта Петрова М.С., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення відповідачівпроти позову, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторонам у справі на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом, який має силу оригіналу, посвідченим 24.02.2015 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Лебедченко А.Д., на підставі договору обміну майна, посвідченим 07 липня 1998 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. за реєстром № 2109 /т. І а.с. 8/.
Зазначена квартира згідно звідомостями про об`єкт нерухомого майна з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.02.2015 року за № 34296412, № 34294215, та технічного паспорта б/н від 04.02.2015 року, розробленого ФОП ОСОБА_11 , складається з кімнати - 11,9 кв.м, кімнати - 7,2 кв.м, кімнати - 17,3 кв.м, кухні - 8,0 кв.м, вбиральні (сполученої) - 4,1 кв.м, коридору - 8,0 кв.м, комори - 1,2 кв. м, балкону (з урахуванням знижувального коефіцієнту) - 0,7 кв.м, лоджії (з урахуванням знижувального коефіцієнту) - 1,8кв.м/т. І а.с. 9-13/.
Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2014 року було задоволено позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, та встановлення порядку користування квартирою.
Вказаним судовим рішенням, зокрема, було визначено порядок користування спірною квартирою шляхом закріплення: за ОСОБА_2 кімнати площею 11, 9 кв.м та лоджії, площею 1,8 кв.м, за ОСОБА_3 - кімнати площею 7,2 кв.м; за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 після переобладнання кімнати площею 17,3 кв.м закріплено по 8,65 м.кв кожній та балкон площею 0,7 кв.м, а підсобні приміщення - кухню, коридор, кладову, ванну, санвузол - залишено в загальному користуванні сторін.
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2015 року, ухваленого за наслідками перегляду рішення Ленінського районного суду від 17.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, та встановлення порядку користування квартирою, зазначене рішення суду першої інстанції від 17.11.2014 року скасовано з ухваленням нового рішення, яким зазначений позов про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, - задоволено, та визначено, що частки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у спільній власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними і кожен з них має право на 1/4 частину зазначеної квартири. У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині встановлення порядку користування зазначеною квартироювідмовлено /т. І а.с. 6-7/.
Вказані вище обставини справи сторонами не заперечуються.
При цьому, в зазначеному рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що при вирішення спорів, пов`язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про право користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.
Норми глави 2 цього розділу ЖК УРСР про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли в главі 6 є посилання на них або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 із застосуванням до них норми глави 2 не суперечить їх змісту.
За змістом ст.63 ЖК УРСР не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч.1 ст.48 ЖК УРСР), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).
Всупереч зазначеним вимогам закону суд виділив відповідачкам у користування по ? частині кімнати площею 17, 3 кв.м кожній, не врахувавши, що вони разом не проживають і заперечують щодо виділення їм однієї кімнати на двох, оскільки це порушує їх право користування спільною власністю.
Щодо позовних вимог позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в частині встановлення порядку користування спірною квартирою АДРЕСА_1 , шляхом, як запропоновано позивачами, виділення у користування ОСОБА_1 окремої кімнати жилою площею 7,2 кв.м, ОСОБА_5 - окремої кімнати жилою площею 11,9 кв.м разом з лоджією, що примикає до даної кімнати, у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділивши після перепланування кімнату площею 17,3 кв.м по 8,65 кв.м кожному та балкон, що примикає до вказаної кімнати, та залишивши в спільному користуванні усі підсобні приміщення: кухню, коридор, кладову, ванну, санвузол, - суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Про наявність конфлікту між сторонами по справі щодо користування спільною квартирою свідчить звернення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до суду з даним позовом, та так саме попереднє звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду з позовом, який містив, крім іншого й вимогу про встановленняпорядку користування спільним майном з діаметрально протилежною пропозицією виділення частин квартири для користування. За таких обставин, суд приходить до висновку, не лише про фактичну наявність між сторонами конфлікту, а й неможливість останніх вирішити його шляхом домовленості, яка б була прийнятною для всіх сторін конфлікту.
Співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, а саме 1/4 частка у кожного з них, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Однак, при вирішенні питання про можливість встановлення співвласникам порядку користування спільним майном в натурі з урахуванням запропонованого позивачами варіанту виділу окремих частин квартири в розмірах, наближених до належних співвласникам часток,суд бере до уваги те, що спірна квартира є трикімнатною, а співвласників четверо. При цьому, заявлена позовна вимога в частині встановлення порядку користування спірною квартирою, зокрема, містить вимогу щодо виділення відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнати площею 17,3 кв.м після її перепланування по 8,65 кв.м кожному. Однак, на момент ухвалення рішення умова (перепланування), за якої можливе встановлення порядку користування спірною квартирою не настала, що унеможливлює задоволення заявленої позовної вимоги, оскільки рішення суду не може носити умовний характер, тобто встановлювати порядок користування окремими частинами спірної квартири, яких на момент ухвалення рішення не існує. Крім того, невизначеним є питання про покладення обов`язку відшкодування витрат по запропонованому позивачами переплануванню, покладення якого на відповідачів,як про це заявив у судовому засіданні представник позивачів, є похідним у разі задоволення вимоги про визначення порядку користування відповідно до заявлених позовних вимог, не відповідає ч. 3 ст. 319 ЦК України, якою передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
За клопотанням позивачів по справі ухвалою суду від 19.08.2016 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання чи можливо з технічної точки зору встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частині кожному, виділивши у користування ОСОБА_1 окрему кімнату площею 7,2 кв.м; виділивши у користування ОСОБА_5 окрему кімнату жилою площею 11,9 кв.м разом з лоджією, що примикає до даної кімнати; виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнату площею 17,3 кв.м., після її перепланування, кожному по 8,65 кв.м та балкон, що примикає до зазначеної кімнати. Усі підсобні приміщення: кухню, коридор, кладову, ванну, санвузол, - залишити у спільному користуванні.

Відповідно до висновку експерта № 64/06/17 від 27.06.2017 року, складеного судовим експертом Петровим М.С., за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, з технічної точки зору є можливим встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_22 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 виділивши у користування ОСОБА_1 окрему кімнату жилою площею 7,0 кв.м, виділивши у користування ОСОБА_5 окрему кімнату жилою площею 11,9 кв.м разом з лоджією, що примикає до даної кімнати, виділивши у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнату площею 17,3 кв.м, після її перепланування, кожному по 8,65 кв.м та балкон, що примикає до зазначеної кімнати. При цьому, усі підсобні приміщення зазначеної квартири: кухня, коридор, комора тавбиральня (сполучена) - залишаються в спільному користуванні. Підстави, які лягли в основу такого твердження, докладно наведені судовим експертом в дослідницькій частині висновку /т. ІІ а.с. 17-31/.
Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідачів судовий експерт ОСОБА_23 , який є експертом ПП «Науково-дослідна лабораторія судових експертиз» (свідоцтво № 1734 від 03.07.2015 року) надав суду пояснення, за якими ним за результатами проведення будівельно-технічної експертизи було складено висновок від 27.06.2017 року № 64/06/17, яким було встановлено можливість з технічної точки зору встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , зокрема, шляхом перепланування кімнати площею 17,3 кв.м, у дві кімнати по 8,65 кв.м кожна. Здійснення зазначеного перепланування, про що зазначено в дослідницькій частині висновку, не передбачає втручання у несучі конструкції будівлі та не відноситься до робіт у сфері будівництва, а тому не вимагає отримання окремого дозволу контролюючих органів. Додатково експерт пояснив, що у висновку було допущено суто технічні помилки (описки) в зазначенні площі однієї з кімнат, а саме: замість правильної площі 7,2 кв.м у висновку помилково зазначено 7,0 кв.м, та у зазначенні по батькові ОСОБА_24 , а саме замість правильного « ОСОБА_25 » невірно вказано « ОСОБА_26 ».

Відповідачі заперечили щодо зазначеного висновку експерта, зазначивши, що експертом не взято до уваги норми ДБН В Б 2.6.36-2008 Про фасадний вигляд будинку; СНиП 2.04.05-91 Опалення та вентиляція; Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»; ДБН В.2.5-28-2006 Природне та штучне освітлення, ДБН в.2.5-39:2008 Зовнішні мережі та споруди. Теплові мережі, Містобудівні вимоги, вимоги до інженерних систем та обладнання, СанПиН 3077-84 Санітарні норми допустимого шуму в приміщеннях, ДБН 2.2.8-2008 Перенесення стінок і перегородок. Окрім того, з державних будівельних норм і правил не можна встановлювати перегородки, якщо в результаті чого утворюються житлові кімнати без природного освітлення або приладів опалення, а так само забороняється перепланування, що передбачає житлову кімнату площею менше 9 кв.м або шириною менше 2, 25 м. Крім того, зазначили, що виконання власником приміщення будівельних робіт з переобладнання та перепланування відповідно о ст.152 ЖК УРСР , які не передбачають втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування, - не потребує отримання документів, що надають право на їх проведення, разом з тим, вважають, що при проведенні перепланування та переобладнання, необхідні технічний висновок про можливість перепланування, проект на перепланування, узгодження органів санітарного та пожежного нагляду, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, а так само необхідне узгодження відповідних організацій за умови, що перепланування торкнеться інженерного обладнання, наприклад, системи опалення та системи електричного постачання. В свою чергу, судовий експерт, не зважаючи на положення ряду Законів, надав висновок щодо можливості розділення трьох кімнат на чотири, зазначивши при цьому у висновку про можливість «знехтування» (аркуш 13 експертизи) «значенням власної ваги простінка, яке у вигляді навантаження передається на підвіконну частину зовнішньої стіни».
Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновок експерта № 64/06/17 від 27.06.2017 року, складений за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, який хоча й встановлює наявність технічної можливості перепланування кімнати площею 17,3 кв.м у дві кімнати площею по 8,65 кв.м кожна, але не є правовою підставою для встановлення права користування між співвласниками квартири за фактичної відсутності проведення такого перепланування у встановленому законом порядку.
При цьому, судом відзначається, що учасники справи не заявляли клопотань про призначення повторної, додаткової судової експертизи.
За наведених вище конкретних обставин даної справи, а саме: технічної характеристики об`єкта нерухомості, щодо якого виник даний спір, який налічує три житлові кімнати, та кількісного складу співвласників чотири особи, суд не бере до уваги посилання представника позивачів, надані останнім в попередніх судових засіданнях, на відповідні рішення судів касаційної інстанції, які за своїм змістом є судовим розглядом аналогічних цивільно-правових спорів, однак враховують інші обставини справ, за результатами перегляду яких вони приймались, та не враховує висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03.04.2013 року (справа № 6-12цс13), щодо відмінності між поділом спільної власності з метою припинення такої (виділення часток в натурі) та встановленням порядку користування спільним майном, так само як і висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.02.2016 року (справа № 6-1500цс15) щодо можливості відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.
Також не беруться судом до уваги і доводи сторін по справі щодо тимчасового, в різні проміжки часу не проживання окремих співвласників в спірній квартирі в зв`язку із навчанням, перебуванням в зоні проведення антитерористичної операції на сході країни, тощо, оскільки зазначені обставини жодним чином не впливають та не обмежують право сторін, які є співвласниками часток у спільній квартирі по 1/4 частки кожен, щодо володіння, користування та розпорядження належними їм частками. З тих самих підстав судом не беруться до уваги посиланнявідповідачів на належність позивачів до відповідної релігійної течії (Адвентисти сьомого дня), як на джерело походження конфлікту між ними та позивачами щодо спірної квартири.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.
За змістом положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України)
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначені норми матеріального права визначають право власника або співвласника, у тому числі квартири чи частки в ній, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, вимагати усунень свого порушеного права від інших осіб, у тому числі й співвласників, будь-яким шляхом, який власник (співвласник) вважає прийнятним,зокрема, шляхом звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права (ст. 391 ЦК України) є наявність у позивача права власності та наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю, при цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Наявність конфлікту між позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які по відношенню один до одного є не лише співвласниками, а й членами однієї сім`ї в розумінні ст. 3 СК України, з приводу реалізації позивачами свого права користування та розпорядження спільною частковою власністю квартирою АДРЕСА_1 , окрім, пояснень самих позивачів, підтверджується також поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , письмовим зверненням від 29 квітня 2015 року позивачів до відповідачів щодо надання останніми можливості позивачам вселитися в квартиру та наданням дублікатів ключів від вхідних дверей квартири, при цьому встановити природу походження такого конфлікту об`єктивно неможливо в зв`язку із значною його тривалістю протягом декількох років та нашаруванням різних за своїм характером подій, в тому числі сімейних непорозумінь, які поглиблювали нетерпимість учасників даного конфлікту один до одного. При цьому наявність такого конфлікту не повинна впливати на можливість реалізації його учасниками свого права на користування та розпорядження рівними частками у праві спільної часткової власності, на підставі чого та виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та розгляд судом справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів в частині зобов`язання відповідачів не чинити їм (позивачам) перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню і таке рішення суду обумовлене не лише необхідністю поновлення порушених прав позивачів, але й необхідністю забезпечення рівних прав та інтересів всіх співвласників зазначеного об`єкту нерухомого майна.
Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України шляхом стягнення з відповідачів на користь позивачів документально підтверджених судових витрат, понесенихпозивачами по сплаті судового збору,пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судового збору в розмірі по 243 грн. 60 коп. кожному за ставками судового збору визначеними Законом України «Про судовий збір» за ставками судового збору, чинними на час звернення позивачів з позовом до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу Українив редакціїЗакону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_24 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні власністю, - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_8 частина якої належить ОСОБА_1
на праві спільної часткової власності на підставі рішення суду, серія та номер 22-ц/781/140/15, виданого 29 січня 2015 року Апеляційним судом Кіровоградської області.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.
Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не чинити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_8 частина якої належить ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності на підставі рішення суду, серія та номер 22-ц/781/140/15, виданого 29 січня 2015 року Апеляційним судом Кіровоградської області.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.
В іншій частині позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3ст.354 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є апеляційний суд Кіровоградської області, через Ленінський районний суд м.Кіровограда.
Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2018 року.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова