Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 208/2194/15-ц

провадження № 61-30294св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В.О., Олійник А.С. (суддя-доповідач), Ступак О.В., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В.С., Варенко О.П., Лаченкової О.В.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1/077659Д, згідно з яким позичальник отримала кредит у розмірі 300 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання вказаного договору, 02 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №04TZ/I за яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - спортивно-оздоровчий комплекс загальною площею 654,50 м.кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Посилаючись на те, що через неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, станом на 09 січня 2015 року утворилась заборгованість 210 657,02 доларів США, ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки - спортивно-оздоровчий комплекс загальною площею 654,50 м. кв. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/077659Д.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 травня 2016 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № 1/077659Д у розмірі 210 657,02 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 09 січня 2015 року складає 3 315 741,55 грн, звернуто стягнення на спортивно-оздоровчий комплекс загальною площею 654,50 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 04ТZ/1 від 02 вересня 2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк», з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Рішення мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 02 квітня 2007 року №1/077659Д станом на 09 січня 2015 року виникла заборгованість у сумі 210 657,02 доларів США, тому за приписами статті 15, частини другої статті 16, статей 526, 530, 572, 575, 611, 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 1, частини першої статті 33, статей 35, 39 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «Приватбанк» має право на захист порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого банку у заставу за договором від 02 квітня 2007 року №04ТZ/1.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року, рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну продажу предмета іпотеки, на яке звернуто стягнення, що не відповідає приписам частини шостої статті 38, частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку». Позивачем не було надано жодного доказу проведення оцінки заставного нерухомого майна, тому ця обставина є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

29 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

09 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, не досліджено у повному обсязі письмові докази та обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом апеляційної інстанції не взято до уваги доводи позивача про те, що сторони за договором погодили ціну предмета іпотеки, вартість якого складає 3 408 750,00 грн. Апеляційним судом не враховано приписи статті 590 ЦК України, згідно з якою звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушення судом при прийнятті оскаржуваного рішення частини першої, третьої статті 33 та частини п'ятої статті 38 Закону України «Про іпотеку», відсутність між сторонами спору щодо оцінки майна під час розгляду справи, клопотань щодо призначення судової експертизи з цього приводу та не зазначення початкової вартості предмету іпотеки не є підставою для відмови в задоволенні позову за умови існування заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №1/077659Д за яким позичальник отримала кредит у розмірі 300 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 01 квітня 2017 року. ПАТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши обумовлені кредитним договором кошти.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_4 зобов'язувалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду у терміни встановлені цим договором і договорами про видачу траншів у повному обсязі в порядку та на умовах визначених розділом 4 кредитного договору від 02 квітня 2007 року №1/077659Д. Своїх зобов'язань за вказаним договором позичальник не виконала, через що утворилась заборгованість у сумі 210 657,02 доларів США, що складається з: 155 006,84 доларів США - заборгованість за кредитом; 33 945,93 доларів США - заборгованість за процентами; 11 657,84 доларів США - пеня; 15,88 доларів США - штраф (фіксована частина); 10 030,53 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до статей 525, 526, 530, 611 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.

За приписами частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1/077659Д, 02 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №04ТZ/1, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 654,50 м.кв за адресою АДРЕСА_1 що належить їй на праві власності за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2006 року та зареєстрований Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 04 грудня 2006 року в книзі № 5, номер запису 690, реєстраційний номер 123312454.

Згідно з пунктом 12 договору іпотеки №04ТZ/1 сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 3 408 750,00 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свою вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу.

У частині шостій статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц провадження № 14-11цс18, яка відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року провадження №6-61цс15 щодо застосування норми права (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах, у спорах про звернення стягнення на іпотечне майно, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналізуючи обґрунтованість підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду виходила з такого.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Наведене вище свідчить про неправильність застосування судом апеляційної інстанції положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо обов'язкового зазначення у резолютивній частині рішення при задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмета іпотеки, внаслідок чого безпідставно скасовано правильне рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, встановивши, що станом на 09 січня 2015 року за ОСОБА_4 утворилась заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2007 року №1/077659Д у сумі 210 657,02 доларів США, яка складається з: 155 006,84 доларів США - заборгованість за кредитом, 33 945,93 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 11 657,84 доларів США - пеня, 15,88 доларів США - штраф (фіксована частина) та 10 030,53 доларів США - штраф (процентна складова)і вказаний борг забезпечено договором іпотеки від 02 квітня 2007 року №04ТZ/1, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 правильно звернув стягнення на предмет іпотеки, що відповідає приписам статті 15, частини другої статті 16, статей 526, 530, 572, 575, 611, 1049 ЦК України, статті 1, частини першої статті 33, статей 35, 39 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та вказаний правовий висновок ВеликоїПалати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд, із урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, дійшов висновку, що суд першої інстанції відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України 2004 року, дослідив всі докази у справі в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду апеляційної інстанції, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір сплачений за подання та розгляд касаційної скарги у розмірі 4 019,40 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року скасувати, а рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 травня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір, сплачений за подання та розгляд касаційної скарги у розмірі 4 019,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак

Г. І. Усик