Постанова

Іменем України

06 грудня 2018 року

місто Київ

справа № 755/8493/16-ц

провадження № 61-33855св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року у складі судді Антоненко Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

(далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) 23 травня 2016 року звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

ПАТ «Державний ощадний банк України», не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернулось до Апеляційного суду міста Києва із апеляційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Заявник зазначає, що позивач, з урахуванням ухвали суду першої інстанції про повернення надмірно сплаченого судового збору правомірно сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515, 80 грн (1 378, 00 * 110 % = 1 515, 80 грн). З огляду на зазначене апеляційний суд повинен був встановити факт сплати судового збору у розмірі 110 % від суми, яка була сплачена при поданні позову до суду першої інстанції, а не розраховувати судовий збір, виходячи з власного перерахунку судового збору, який, на переконання апеляційного суду, підлягав сплаті при поданні позову.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 просила касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» відхилити, а оскаржувану ухвали залишити без змін. На думку ОСОБА_5 висновок апеляційного суду, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у цій справі підлягав справлянню у розмірі 6 063, 20 грн, а заявником сплачено лише 1 515, 80 грн є обґрунтованим та законним.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що Апеляційний суд міста Києва відповідно до матеріалів справи керувався тим, що, звертаючись з цим позовом до суду, ПАТ «Ощадбанк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (немайнова вимога) та виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (три немайнових вимоги). У випадках, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час подання позову розмір судового збору, що підлягав до сплати при поданні позову, складав 5 512, 00 (1 378, 00 грн*4) грн, відповідно, за подачу апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у цій справі в Апеляційному суді міста Києва підлягає справлянню сума судового збору у розмірі 6 063, 20 грн. Оскільки заявником сплачено лише 1 515, 80 грн, йому необхідно доплатити 4 547, 40 грн.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час пред'явлення позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подачі апеляційної скарги), розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Наведена норма закону не містить положення про те, що розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду має обраховуватись виходячи із суми фактично сплаченого судового збору. Така ставка має бути обрахованою відповідно до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, і суд апеляційної інстанції обґрунтовано відповідно до вимог наведеного правила Закону здійснив свій обрахунок розміру судового збору.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.

З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик