ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/297/18 Справа № 204/5663/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків від злочину, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство "Банк Фамільний" (далі - ПАТ "Банк Фамільний") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків від злочину, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3, працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ "Банк Фамільний", у період з 2005 року по 2007 рік вступила в злочинну змову з ОСОБА_2 з метою незаконного отримання кредитних коштів шляхом оформлення кредитів на ім'я уявних позичальників.

Зазначали, що Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська під час розгляду кримінальної справи №1/200/38/14 (403/4259/12) встановлено, що ОСОБА_3, зловживаючи службовим становищем та скориставшись затвердженою правлінням ТОВ "Банк Фамільний" програмою споживчого кредитування співробітників підприємств та технологічною картою «Бланкове споживче кредитування співробітників підприємств» запропонувала ОСОБА_2 знайти копії паспортів, довідок ІПН третіх осіб довільними анкетними даними, скласти офіційні, завідомо неправдиві документи про те, що громадяни є співробітниками підприємства, анкету позичальників від імені вказаних фізичних осіб, анкети на відкриття рахунку та видачу кредитної платіжної карти від імені вказаних фізичних осіб, проекти договорів на відкриття та обслуговування карткового рахунку фізичної особи, а також відкриття та обслуговування овердрафту за даним рахунком, та надати вищезазначені документи ОСОБА_3

Вказували, що ОСОБА_3, використовуючи копії особистих документів сторонніх осіб, склала проекти завідомо підроблених документів, після чого відкрила позичкові рахунки на ім'я сторонніх осіб, що забезпечило незаконне отримання в касі філії банку грошових коштів у розмірі 10.000 грн. на кожного уявного позичальника.

Посилаючись на те, що загалом за вказаний період часу злочинними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 банку спричинено шкоду на суму 1.886.510 грн.71 коп., просили суд ухвалити рішення, яким в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_2 1.886.510 грн. 71 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ "Банк Фамільний", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяті до уваги доведені ними обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

15 липня 2018 року ОСОБА_3 надала відзив, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3, працюючи заступником директора Дніпропетровської філії ТОВ "Банк Фамільний", у період з 2005 року по 2007 рік вступила в злочинну змову з ОСОБА_2, з метою незаконного отримання кредитних коштів шляхом оформлення кредитів на ім'я уявних позичальників.

За вказаний період часу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 спричинили матеріальну шкоду ПАТ "Банк Фамільний" на загальну суму 1.886.510 грн.71 коп.

Вищевказані обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року по кримінальній справі №403/4259/12 (провадження №1/200/38/14), якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.366, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, а ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.27, ч.1 ст.366, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366, ч.1 ст.364, ч.2 ст.364, ч.3 ст.365, ч.1 ст.366, ч.2 ст.366 КК України внаслідок декриміналізації та у зв'язку з закінчені термінів притягнення до кримінальної відповідальності (т.1 а.с.10-125).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обраний невірний спосіб захисту його порушених прав та невірно застосовані норми цивільного законодавства, у зв'язку з тим, що відповідач знаходилася з позивачем у трудових відносинах і правовідносини, що склалися між ними регулюються нормами трудового законодавства.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до положень статті 130 КЗпП України працівники несуть відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (діяннями) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

До позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями, які мають ознаки кримінально-караних діянь, додаються докази, які підтверджують вчинення працівником таких діянь у порядку кримінального судочинства.

Колегія суддів наголошує на тому, що дійсно правовідносини між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 регулюються нормами трудового законодавства.

Втім звертає увагу на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у позові до ОСОБА_3 саме у зв'язку з тим, що позивачем позов заявлено з підстав передбачених нормами ЦК України, оскільки підставами позову є не норми закону, які зазначає позивач, а обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених ним вимог.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з вимогою про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (абзац 3 статті 233 КЗпП України).

Постанова Бабушкінського районного суду у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_2 постановлена 19 листопада 2014 року, в апеляційному порядку не оскаржувалась, з даним позовом банк звернувся до суду 05 вересня 2016 року, тобто з пропуском законодавчо визначеного строку.

Пояснення представника ПАТ "Банк Фамільний", що з ОСОБА_3 необхідно стягнути матеріальну шкоду на підставі ст.1166 ЦК України, так як вона була звільнена з роботи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_3 під час роботи в банку злочинними діями спричинила матеріальну шкоду підприємству.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Банк довів факт завдання йому шкоди та її розмір, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, що призвело до безпідставної видача з каси філії банку кредитних коштів щодо кредитування співробітників ПП "Дімекс", ПП "Літекс", ТОВ компанія "Цінні папери" та ТОВ "Гота Предистинація" (т.1 а.с.5-8).

Зважаючи на те, що матеріалами справи та поясненнями наданими у судовому засіданні під час розгляду даної справи банком доведено завдання збитків у загальному розмірі 1.886.510 грн.71 коп. позов підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2

У даному випадку постановою суду в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 був встановлений факт причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та шкодою, завданою позивачу.

Колегія суддів вважає, що банку, як потерпілій особі, було завдано матеріальної шкоди злочинними діями, зокрема відповідача ОСОБА_2, а тому вона підлягає відшкодуванню на підставі положень ч.1 ст.1166 ЦК України.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги ПАТ "Банк Фамільний" в частині вимог до ОСОБА_2 заслуговують на увагу, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Фамільний" необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14.469 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків від злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 1.886.510 грн.71 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 14.469 грн.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Банк Фамільний" до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків від злочину відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.