Дата документу 04.12.2018 Справа № 315/214/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №315/214/18

Провадження №22-ц/807/313/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року в складі судді Телегуз С.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 вересня 2013 року між сторонами у справі був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу гроші в сумі 90 000 грн., яку відповідач зобов'язався повернути готівкою в строк до 25 вересня 2017 року.

Відповідно до п.7 Договору, відповідач також зобов`язався сплатити на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

До часу звернення із позовними вимогами відповідач ухилявся від повернення суми боргу, незважаючи на закінчення строку, протягом якого кошти мали бути повернуті.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 25.09.2013 року в розмірі 164 065,96 грн., яка складається з наступного: 90 000 грн. - заборгованість за договором позики; 63 574,36 грн. - проценти за користування коштами, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України; 3 600 грн. - сума інфляційних витрат; 6 891,60 грн. - три відсотка річних від суми боргу, а також витрати на сплату судового збору в сумі 1640,65 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 25.08.2013 року в розмірі 164 065,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 1 640,65 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має право на стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, трьох відсотків річних від простроченої суми, а також процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України; підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом порушено ст. 601 ЦК України, згідно із якою зобов'язання припиняється заліком зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність.

В обґрунтування зазначено, що суд не надав належної оцінки тому, що позивач та його дружина за три роки отримали плату, що належала боржнику та її чоловіку як орендна плата, в загальній сумі 24 873 грн., що підтверджується документами, оригінали яких знаходяться в орендатора - ТОВ «АГРО-КОНТИНЕНТ». Також судом не застосовано строк позовної давності у три роки до нарахування процентів за користування коштами на підставі того, що платежі за договором позики є періодичними.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що всі товарно-матеріальні цінності та грошові кошти, які були видані ТОВ «АГРО-КОНТИНЕНТ» надавалися на підставі чинної довіреності, виданої ОСОБА_1 11.07.2008 року ОСОБА_2. Отримання орендної плати довіреною особою не є погашенням боргу, адже ніяких актів взаємозаліку заборгованості між сторонами укладено не було ( а.с.88).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 04.07.2018 року справу передано у провадження судді Крилової О.В..

Ухвалами Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16.10.2018 року справу передано у провадження судді-доповідача Кримської О.М. та визначено склад колегії: головуючий суддя - Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Позивач та відповідач до суду апеляційної інстанції не з'явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України (а.с.100- 107).

Приймають участь в судовому засіданні через своїх уповноважених представників.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Демченко Т.М., зареєстрований в реєстрі за №1828 (а.с.10).

Відповідно до п. п. 1, 2 договору позики відповідачка прийняла від позивача 90 000 грн. та зобов'язалася повернути вказану суму не пізніше 25.09.2017 року.

Відповідачкою під час розгляду справи підтверджено факт укладення даного договору позики з позивачем та отримання грошової суми, визначеної умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 договору позики від 25.09.2013 року передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 89 ЦПК України) дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором позики від 25.09.2013р. щодо повернення коштів не виконала, а тому заявлена позивачем сума в розмірі 90 000 грн. підлягає стягненню з неї на користь ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що погашення заборгованості здійснювалося шляхом отримання позивачем та його дружиною належної відповідачу орендної плати від ТОВ «АГРО-КОНТИНЕНТ» є неприйнятними.

Так, згідно із пунктом 6 договору позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У разі відмови прийняти гроші позичальник має право внести суму в депозит.

Інших умов повернення грошових коштів договором не передбачено. Належних та допустимих доказів на підтвердження погодження між сторонами іншого способу погашення зобов'язання, зокрема, шляхом отримання орендної плати, відповідачем не надано.

При цьому, суд першої інстанції в силу приписів ч. 1 ст. 1048 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування коштами, проте не перевірив правильність розрахунків позивача.

Зокрема, Національним банком України, в період заявлений позивачем для стягнення заборгованості з 26.09.2013 року по 16.02.2018 року, встановлювалися наступні облікові ставки: з 25.09.2013 р. по 14.04.2014р. - 6,5%; з 15.04.2014р. по 16.07.2014 р. - 9,5%; з 17.07.2014р. по 12.11.2014 р. - 12,5%; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 14%; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. - 19,5%; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. - 30%; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. - 27%; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. - 22%; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 19%; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 18%; з 24.06.2016 по 28.07.2016 р. - 16,5%; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 15,5%; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 15%; з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 14%; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 13%; з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р.- 12,50%; з 27.10.2017р. по 14.12.2017р.- 13,50%; з 15.12.2017р. по 25.01.2018р. - 14,50%; з 26.01.2018р. по 16.02.2018р. - 16 00%.

Отже, розмір суми процентів вираховується наступним чином:

за період з 25.09.2013 р. по 14.04.2014р. - 90 000 грн. х 6,5%/365 х 202 дн. = 3 237,53грн;

за період з 15.04.2014р. по 16.07.2014 р. - 90 000 грн. х 9,5%/365 х 93 дн. = 2 178,49грн;

за період з 17.07.2014р. по 12.11.2014 р. - 90 000 грн. х 12,5%/365 х 119 дн. = 3 667,81грн;

за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 90 000 грн. х 14%/365 х 85 дн. = 2 934,25грн;

за період з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. - 90 000 грн. х 19,5%/365 х 26 дн. = 1 250,14грн;

за період з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. - 90 000 грн. х 30%/365 х 177 дн. = 13 093,15грн;

за період з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. - 90 000 грн. х 27%/365 х 28 дн. = 1 864,11грн;

за період з 25.09.2015 р. по 31.12.2015 р. - 90 000 грн. х 22%/365 х 98 дн. = 5 316,16грн;

за період з 01.01.2016 р. по 21.04.2016 р. - 90 000 грн. х 22%/366 х 112 дн. = 6 059,02грн;

за період з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 90 000 грн. х 19%/366 х 35 дн. = 1 635,25грн;

за період з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 90 000 грн. х 18%/366 х 28 дн. = 1 239,34грн;

за період з 24.06.2016 по 28.07.2016 р. - 90 000 грн. х 16,5%/366 х 35 дн. = 1 420,08грн;

за період з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 90 000 грн. х 15,5%/366 х 49 дн. = 1 867,62грн;

за період з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 90 000 грн. х 15%/366 х 42дн. = 1 549,18грн;

за період з 28.10.2016 р. по 31.12.2016 р. - 90 000 грн. х 14%/366 х 65 дн. = 2 237,70грн;

за період з 01.01.2017 р. по 13.04.2017 р. - 90 000 грн. х 14%/365 х 103 дн. = 3 555,62грн;

за період з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 90 000 грн. х 13%/365 х 42 дн. = 1 346,30грн;

за період з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р.- 90 000 грн. х 12,50%/365 х 154 дн. = 4 746,59грн;

за період з 27.10.2017р. по 14.12.2017р.- 90 000 грн. х 13,50%/365 х 49 дн. = 1 631,10грн;

за період з 15.12.2017р. по 25.01.2018р. - 90 000 грн. х 14,50%/365 х 42 дн. = 1 501,64грн;

за період з 26.01.2018р. по 16.02.2018р. - 190 000 грн. х 6 00%/365 х 21 дн. = 828,49грн.

Таким чином, загальний розмір суми процентів, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України з грошової суми боргу 90 000 грн. за період з 25 вересня 2017 року по 16 лютого 2018 року за вищезазначеним договором позики складає 63 159,56 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності у три роки до нарахування процентів за користування коштами на підставі того, що платежі за договором позики є періодичними, відхиляються колегією суддів за безпідставністю, оскільки умовами договору позики не передбачено періодичної сплати відсотків за користування грошовими коштами.

Відповідають нормам ч. 2 ч. 625 ЦПК України висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідачки інфляційних витрат за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Разом із тим, судом першої інстанції належним чином не перевірено розрахунки позивача і щодо цих нарахувань.

Так, нарахування трьох процентів річних за період з 26.09.2017 року по 16.02.2018 року на суму заборгованості у розмірі 90 000 грн. складає 1 057,81 грн. виходячи із наступного розрахунку: 90 000 грн. х 3% / 365 х 143 (з 26.09.2017 по 16.02.2018)

Сума інфляційних витрат за період з 26.09.2017 року по 16.02.2018 року складає 5 040 грн., виходячи з наступного розрахунку: 90 000 (сума боргу) х 1,056 (сукупний індекс інфляції за вказаний період) - 90 000 (сума боргу).

Проте, оскільки позивачем у позовній заяві заявлена до стягнення сума інфляційних витрат у розмірі 3 600 грн., а згідно із ч. 2 ст. 264 ЦПК суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню із відповідачки підлягає заявлена позивачем сума інфляційних витрат.

З мотивів, викладених вище, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики в загальній сумі 157 817,37 грн., яка складається з наступного:

90 000 грн. - не сплачена позивачем сума заборгованості;

63 159,56 грн. - проценти, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України;

1 057,81 грн. - 3% річних;

3 600 грн. - сума інфляційних витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги пропорційності, а саме задоволення позовних вимог на 96,2% (157 817,37 грн. замість 164 065,96 грн.) з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 сплачена останнім сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 578,31 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 93,58 грн. (а.с.1, 71, 79).

Отже, у відповідності до ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України в підсумку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 484,73 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 25 вересня 2013 року, заборгованість, визначену станом на 16.02.2018 року в загальній сумі 157 817грн 37 коп. (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот сімнадцять гривень 37 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 484 грн. 73 коп. (одна тисяча чотириста вісімдесят чотири гривні 73 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка