АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/3049/17
Номер провадження: 22-ц/791/599/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсонів порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Рибас А.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на те, що з 24.05.1997 по 05.04.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Сторони мають трьох дітей.

За час перебування у шлюбі ними за договором купівлі-продажу від 29.08.2013 року було придбано житловий будинок АДРЕСА_1., який є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 просила поділити спільне майно, відступивши від рівності часток, посилаючись на перебування на її утриманні двох неповнолітніх дітей та повнолітньої дитини, яка навчається, визнавши за нею право власності на 2/3 частини вказаного домоволодіння.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, не встановлення дійсних обставин справи, просить рішення суду від 13 лютого 2018 року скасувати, позовні вимоги задовольнити. Зокрема зазначила, що спірне домоволодіння було придбане за спільні кошти подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4, діючий в інтересах ОСОБА_3, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 року без змін.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

10 травня 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 14 травня 2018 року позивач ОСОБА_2 проти задоволення заяви адвоката заперечувала, наполягала на розгляді поданої нею апеляційної скарги за її присутності, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Апелянт ОСОБА_2 скаргу підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що спірний жилий будинок був придбаний подружжям за спільні кошти, проте надати докази на підтвердження цих обставин не може.

Адвокат ОСОБА_4, якій представляє інтереси ОСОБА_3, просив скаргу залишити без задоволення. Пояснив, що спірний будинок був придбаний за кошти відповідача, виручені від продажу належного останньому на праві особистої приватної власності будинку.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 1997 року, який було розірвано рішенням Білозерського районного суду від 05 квітня 2016 року (а. с. 6-7). Від шлюбу мають трьох дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.н. (а.с.9), ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10) та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3.н (а.с.8), які після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір'ю-позивачкою по справі, та перебувають на її утриманні.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1., що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за вищезазначеною адресою, за 32000,00 гривень (а.с.35).

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

За змістом статей 3, 60, 63, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За правилами пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі за № 6-2641цс15.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_3 наполягав на тому, що спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, ним набуто за його особисті кошти, отримані від продажу подарованого йому житлового будинку АДРЕСА_2 (договір дарування домобудівлі від 16.11.2007 року) а.с.32.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2013 року відповідач продав належний йому на праві власності, на підставі договору дарування, житловий будинок, продаж якого вчинено за 64000,00 грн. ( а.с.33-34).

Отже, в розпорядженні ОСОБА_3 з продажу зазначеного нерухомого майна перебувало 64000,00 грн.

Зі змісту договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна вбачається, що 29 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_9 житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 32000,00грн. (а.с.35-36).

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримані ОСОБА_3 кошти від продажу подарованого йому будинку у розмірі 64000,00грн. є його особистою приватною власністю, а тому придбане за ці кошти нерухоме майно не підлягає поділу, оскільки не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що надана нею згода у вигляді нотаріально посвідченої заяви на придбання спірного будинку підтверджує факт його придбання за спільні кошти подружжя, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки наявність такої заяви є обов'язковою нотаріальною процедурою, при написанні якої джерело походження коштів на придбання нерухомого майна нотаріусом не перевіряється.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 травня 2018 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько