Справа № 158/422/18
Провадження № 2/0158/235/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Корецької В.В.,

при секретарі - Процик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що у жовтні 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 15000 доларів США, що в національній валюті (гривневому еквіваленті), станом на 15.02.2018 року становить 399750 гривень.

Однак, з огляду на те, що відповідач не повертав надані йому в позику кошти, ОСОБА_2 03.08.2016 року написав розписку, у відповідності до якої останній у жовтні 2015 року отримав від нього суму у розмірі 15000 доларів США, яку зобовязувався повернути 01.09.2016 року.

Зобов'язання за укладеним договором відповідач не виконав, коштів у встановлений строк не повернув, а тому просить стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 399750 грн., інфляційні нарахування в розмірі 96014, 49 грн., 3% річних в розмірі 17749,48 грн. та витрати по сплаті судового збору.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у жовтні 2015 року передав у власність відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 15000 доларів США, що в національній валюті (гривневому еквіваленті) станом на 15.02.2018 року згідно середнього курсу комерційних банків становить 399750 гривень.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження свого право на пред'явлення вимоги до про повернення грошових коштів, отриманих у позику, позивачем надано суду розписка від 03.08.2016 року, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів у жовтні 2015 року в розмірі 15000 доларів США та його зобовязання повернути вищевказану суму позики до 01.09.2018 року /а.с.6/.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням вищевикладеного, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 96014,49 грн. та 3% річних у розмірі 17479,48 грн., які підтверджуються розрахунком штрафних санкцій наданих позивачем.

На час розгляду справи судом, відповідачем ОСОБА_2 не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договором позики у добровільному порядку.

Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5132,44 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 543, 553, 554, 625, 1046-1047 ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 399750 (триста девяносто девять тисяч сімсот пятдесят) грн., інфляційні нарахування в розмірі 96014 (девяносто шість тисяч чотирнадцять) грн. 49 коп. та 3% річних в розмірі 17749 (сімнадцять тисяч сімсот сорок девять) грн. 48 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 5132 (пять тисяч сто тридцять два) грн. 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька