Справа № 464/2787/18
пр.№ 2/464/1124/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.

за участю секретаря судового засідання Захарчук О. Ю.,

справа № 464/2787/18,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 не з'явилась,

відповідач ОСОБА_2 не з'явився,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

за участю представників учасників справи: представник позивача - ОСОБА_3 з'явився,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому з уточненням просить: розірвати шлюб між сторонами, укладений 25 грудня 2014 року та зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 3383; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після укладення шлюбу сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У сторін різні погляди не шлюб і сім'ю. Відповідач нехтував сімейними цінностями, не зміг підтримати нормальну моральну атмосферу у сім'ї, не піклувався про побудову сімейних відносин. Виникали постійні сварки, які негативно впливали на стан здоров'я позивачки та моральний стан дитини. Сторони не ведуть спільного господарства. Від шлюбних відносин у них народився син, який після окремого проживання сторін, залишився із матір'ю. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. Просить позов, у відповідності до ст. ст. 110, 112, 180, 181 Сімейного кодексу України, задовольнити повністю.

Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову.

12 червня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

13 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

04 липня 20178 року та повторно 03 грудня 2018 року позивачкою подано заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Зазначає, що можливість позасудового (мирового) врегулювання спору відсутня.

У судовому засіданні 01.11.2018 відповідач просив надати строк для примирення щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів не заперечив.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить позов з уточненням задовольнити повністю.

У судове засідання позивачка та відповідач не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому суд зі згоди представника позивача, вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності осіб, що не з'явились.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, 25 грудня 2014 року сторони уклали шлюбу, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 3383. Ця обставина підтверджена оригіналом свідоцтвом про шлюб від 25.12.2014 серії НОМЕР_3

У зв'язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивачка звернувся у суду із цією позовною вимогою з метою захисту свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім'ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв'язку із чим такі фактично припинились.

Також, суд враховує фактичні взаємини між подружжям, адже, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

Встановлені судом обставини є дійсними причинами для спірного позову про розірвання шлюбу.

На думку позивачки можливість мирового врегулювання спору відсутня, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився та не підтвердив свої наміри щодо примирення подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку неможливість примирення подружжя.

Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що позов підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачкою у позові та підтверджених у суді, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, тому, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, суд прийшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, а позовну вимогу задовольнити у повному обсязі.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 Сімейного кодексу України, враховуючи при цьому загальну норму, що міститься у статті 110 цього Кодексу та на яку посилався позивачка у позові.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов наступного.

Суд установив, сторони є батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 01.07.2015 серії НОМЕР_4.

Дитина проживає із матір'ю і ця обставина не заперечувалась відповідачем у судовому засіданні 01.11.2018, а відтак приймається судом до уваги.

У зв'язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка звернулась в суд із позовною вимогою з метою захисту свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Окрім цього, відповідно до ст. 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв'язку із вищевикладеним, суд прийшов переконання, що позовна вимоги підставна та обґрунтована, оскільки батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, якого утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, що в свою чергу не звільняє його від обов'язку утримування дитини, до досягнення ним повноліття, суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, щомісячно, до досягнення нею повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти необхідно присудити з 17 травня 2018 року.

Суд приймає аргументи позивачки, що наведені останньою як на підстави для розірвання шлюбу та стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та визнані відповідачем у суді.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, підлягають захисту, шляхом задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину повністю.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Таким чином, суд прийшов переконання, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини від сплати судового збору звільнена законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 704,80 грн судового збору в доход держави.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 142, 259, 265, 273, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 25 грудня 2014 року та зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 3383.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 /чотири тисячі/ гривень 00 копійок на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704,80 грн в доход держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання - АДРЕСА_1, РНОКППФО НОМЕР_1;

відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання - АДРЕСА_2, РНОКППФО НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Суддя І. П. Рудаков