Справа № 308/7588/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., КОЖУХ О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі № 308/7588/17 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 6 червня 2018 року, повний текст якої складено 6 червня 2018 року, головуючий суддя Данко В.Й., про зупинення провадження в справі за його позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат Мигальчич Л.А., оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 06.06.2018, якою провадження в справі за його позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна в натурі та визнання права власності. Мотивує скарги тим, що об'єктивної неможливості розгляду справи за позовом про стягнення коштів до вирішення спору щодо визнання прав ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на майно немає. Крім того, спір щодо прав сторін на нерухоме майно вже вирішений рішенням суду, що набрало законної сили. Відповідач у справі намагається уникнути майнової відповідальності у вигляді сплати за проживання у чужому будинку і тому повторно пред'явила позов про визнання її права на майно зі зміненими вимогами.

Сторона просить ухвалу суду про зупинення провадження в справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_3 вимоги про стягнення на його користь в порядку регресу заборгованості за комунальні послуги з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних на суму 29537,01 грн і заборгованості із плати за проживання на суму 119000,00 грн, разом - 148537,01 грн (а.с. 2-5). Позов мотивувався, зокрема, тим, що позивач є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач проживає в цьому будинку з грудня 2012 року за згодою попереднього власника будинку (спадкодавця, матері позивача). Сторони були подружжям, однак, шлюб був розірваний 14.03.2013. Позивач набув право власності на будинок у порядку спадкування за законом на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28.07.2014 у справі № 308/14441/13-ц. Відповідач проживає в будинку, проте, відмовляється від укладання договору найму з позивачем, за проживання та за комунальні послуги не сплачує, натомість ці послуги оплачує позивач і сплатив за них за період з 14.03.2013 до серпня 2017 року 42787,84 грн, половину яких зобов'язаний сплатити відповідач. Плата за проживання відповідача в будинку за рішенням позивача становить 7000,00 грн на місяць.

04.05.2018 відповідач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діяла адвокат Бачинська А.В., подала до суду заяву про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/8857/16-ц за її позовом до ОСОБА_2 про визнання частини будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виключення частини майна зі спадкової маси, виділення частини будинковолодіння в натурі та визнання права власності на неї (а.с. 92-99). Заяву вмотивовано тим, що результат вирішення справи щодо прав сторін на частину будинковолодіння виключає доводи ОСОБА_2 про його одноосібну власність на будинок та вказує на відсутність у ОСОБА_3 обов'язків, про які заявляє у своєму позові ОСОБА_2 Тому провадження в справі підлягає зупиненню. До заяви додано текст ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 27.12.2017 про відкриття провадження в справі № 308/8857/16-ц (а.с. 100-101).

У справі № 308/8857/16-ц ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_2 вимоги про визнання 39% будинковолодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; виключення 39% будинковолодіння зі складу спадкового майна ОСОБА_4, яке прийняв у складі спадкового майна відповідач; виділення в натурі 30% та визнання за нею права власності на 30% зазначеного будинковолодіння та земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, на якій воно розташоване. Заява мотивувалася, зокрема, тим, що 11.04.1996 недобудований житловий будинок був придбаний нею з відповідачем під час проживання сторін однією сім'єю, проте, без реєстрації шлюбу. При цьому, недобудова була куплена виключно за її кошти. У подальшому, вже після реєстрації шлюбу, будинок був добудований, сім'я в ньому проживала. Тому вважає, що має законні підстави вимагати визнання за нею відповідної частки у праві власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 251 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи лише у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ухвалою від 06.06.2018 Ужгородський міськрайонний суд зупинив провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/8857/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя, виділення майна в натурі та визнання права власності (а.с. 114). Суд умотивував своє процесуальне рішення тим, що хоча ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.05.2018 провадження в справі закрито, проте, ОСОБА_3 цю ухвалу оскаржила, а результат вирішення іншої справи матиме значення для вирішення спору, що розглядається, оскільки, зокрема, звільнить сторони від необхідності доказування певних обставин, що мають значення.

Питання права власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 є істотним у справі, оскільки право користування майном, в т.ч., право користування жилим приміщенням, є похідними від права власності на це майно. У цьому контексті питання власне про конкретний обсяг відповідних прав (частки сторін у праві власності на майно в разі встановлення такого їх права) наразі значення не має. Беручи до уваги, що у цивільній справі № 308/8857/16-ц вирішується питання про обсяг прав власності сторін на об'єкт житлової нерухомості і в тій іншій справі відповідні обставини є предметом доказування, результат вирішення справи № 308/8857/16-ц матиме значення для вирішення цивільної справи, що розглядається, позаяк стосується підстав позову.

З огляду на конкретні обставини справи, істотність пред'явлених вимог, підстави позову та доводи сторін у спорі, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для висновку, що вирішення по суті питання стосовно стягнення коштів на оплату проживання в будинку, належна оцінка обставин справи та доводів сторін, що ними охоплюються й питання наявності правової підстави для стягнення коштів, можливі без урахування результату справи № 308/8857/16-ц.

Апеляційний суд не оцінює по суті правові позиції і доводи сторін у справах № 308/14441/13-ц і № 308/8857/16-ц, водночас у контексті підстав і доводів апеляційної скарги постає перед необхідністю зауважити, що підстави, предмети, фактичне і правове обґрунтування позовів у цих справах різні.

Відтак, провадження в справі зупинено судом першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням вимог цивільного процесуального закону, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 6 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді