ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1044/18
Провадження № 22-ц/4820/433/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна в комунальну власність за апеляційною скаргою Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області в складі судді Бабій О.М. від 05 вересня 2018 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року Волочиська міська рада подала до суду заяву, в якій вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області помер ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, спадкова справа після його смерті не заводилася, спадкоємців за законом після смерті спадкодавця не виявлено, відсутні відомості, що спадщина перейшла до держави в порядку ст.555 ЦК УРСР 1963 року. Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, з житлового будинку по АДРЕСА_1 Хмельницької області, та земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства, наданих у власність ОСОБА_4 рішенням Курилівської сільської ради Волочиського району від 28.09.1993 року.

Відповідно до ст. 278 ЦПК України спадщина померлого має бути визнана відумерлою спадщиною і перейти у комунальну власність Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради.

Тому просила визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті ОСОБА_4 та складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 і земельних ділянок 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства та передати її у комунальну власність Волочиської міської ради Хмельницької області.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі Волочиська міська рада просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

На думку апелянта, судом не враховано, що ОСОБА_4 за життя заповіту не склав, спадкова справа після його смерті не заводилася, його спадкоємців за законом не виявлено, відсутні відомості, що спадщина перейшла до держави в порядку ст.555 ЦК УРСР 1963 року. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки встановлені рішенням Волочиського райсуду від 29.05.2017 року, яке набрало законної сили 13.06.2017 року та ухвалою Волочиського районного суду від 29.06.2017 року, яка набрала законної сили 13.07.2018 року, по справі № 671/636/17, яким заяву Волочиської міської ОТГ в особі Волочиської міської ради задоволено, визнано відумерлою спадщиною земельну ділянку розміром 3.1 в умовних кадастрових гектарах в с. Курилівка Волочиського району Хмельницької області згідно сертифіката на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.04.1996 року, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 Судом не враховано, що рішенням Волочиського районного суду від 29.05.2017 року у справі № 671/636/17 частина спадщини ОСОБА_4 вже визнана відумерлою.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 Хмельницької області, а також із земельних ділянок 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,08 га для ведення особистого підсобного господарства. На день смерті ОСОБА_4 він був зареєстрований та проживав один за вказаною адресою. Після його смерті спадкоємців не виявлено, дітей у нього не було. Осіб, які в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини вступили в оперативне управління або володіння спадковим майно ОСОБА_4, немає. На даний час домогосподарством ніхто не користується. На будинок по АДРЕСА_1 свідоцтво про право власності не видавалось, реєстрація будь-якого іншого правовстановлюючого документа не проводилась. Відповідно до повідомлення Волочиської державної нотаріальної контори від 09 серпня 2008 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Вказані обставини судом встановлені правильно та підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У пунктах 4-5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правила ст. 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Цивільним Кодексом Української РСР не передбачено визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання майна безхазяйним в порядку ст. 137 ЦК Української РСР не подавалася.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Стаття 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року не обмежувала строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і спадщина відкрилася в період дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до правовідносин, які виникли, слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Оскільки Цивільний кодекс УРСР 1963 року не передбачав можливість набуття органами місцевого самоврядування права на спадкове майно в порядку визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив Волочиській міській об'єднаній територіальній громаді в особі Волочиської міської ради у задоволенні заяви.

За нормами ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини, а згідно п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Отже, за змістом наведених норм якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в силу закону з моменту відкриття спадщини.

Рішення Волочиського районного суду від 29.05.2017 року у справі № 671/636/17 про визнання частини спадщини ОСОБА_4 відумерлою не має преюдиційного значення, тому обґрунтовано не прийнято до уваги судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Волочиської міської об'єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 грудня 2018 року

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Головуюча у першій інстанції: Бабій О.М. Провадження 22ц/4820/433/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 72