Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 743/496/16-ц

провадження № 61-6451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Новояриловицька сільська рада Ріпкинського району Чернігівської області,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області

від 29 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Тагієва С. Р., Лакізи Г. П., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, третя особа -

ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 працювала на посаді завідуючої Новояриловицької сільської бібліотеки Ріпкинського району Чернігівської області.

15 березня 2016 року розпорядженням голови Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області їй винесено догану за неналежний облік книжкового фонду в сільській бібліотеці та попереджено про усунення порушення

до 15 квітня 2016 року, 24 березня 2016 року їй винесено чергову догану за неналежне зберігання книжкового фонду сільської бібліотеки. 06 квітня 2014 року ревізійною комісією складено акт, з якого вбачається, що за даними бухгалтерського обліку в бібліотеці нараховується 12 180 екземплярів книжок на суму 21 421,00 грн. Однак за результатами ревізії в сільській бібліотеці було виявлено 9 057 екземплярів книжок на суму 20 756,40 грн, недостача складає 3 123 екземпляри книжок на суму 624,60 грн, книжки, які потребують ремонту, - 547 екземплярів. 07 квітня 2016 року ОСОБА_3 винесено догану у зв'язку з нестачею книжкового фонду (3 123 екземпляри книжок на суму 624,00 грн) згідно акту ревізії від 06 квітня 2016 року та рекомендовано внести добровільно дану суму на рахунок відповідача. Протоколом

№ 1 загальних зборів трудового колективу сільської ради від 11 квітня 2016 року вирішено надати згоду сільському голові ОСОБА_4 на звільнення завідуючої Новояриловицької сільської бібліотеки ОСОБА_3, у зв'язку з втратою довір'я до неї. Розпорядженням сільського голови Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 11 квітня 2016 року № 01-03/7 ОСОБА_3 звільнено з роботи у зв'язку з втратою довір'я на підставі статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 статті 41 КЗпП України, із урахуванням звіту ревізії від 06 квітня 2016 року та рішення зборів трудового колективу від 11 квітня 2016 року. Також зазначила, що договір про повну матеріальну відповідальність між нею та відповідачем не укладався, що свідчить про те, що вона не може бути визнана особою, яка обслуговує матеріальні цінності, в розумінні пункту 2 статті 41 КЗпП України. Крім того, в її діях відсутня вина, оскільки в акті ревізії не вказано про причетність/не причетність її до недостачі книжок, в ньому не наведено, у зв'язку з чим виникла вказана недостача і не наведено перелік книжок, яких недостає. Вказує, інвентаризація та списання книжок не проводилось протягом тривалого часу, вона сама їх проводити не мала права. Вказує, що їй завдана моральна шкода внаслідок незаконного звільнення, яку вона оцінює в 1 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області про звільнення її з роботи з посади завідуючої Новояриловицької сільської бібліотеки від 11 квітня 2016 року № 01-03/7 за

пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я; поновити її на роботі завідуючою Новояриловицької сільської бібліотеки Ріпкинського району Чернігівської області; стягнути з Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу

з 11 квітня 2016 року до дня поновлення на роботі; стягнути з Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області на її користь 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що доведена вина ОСОБА_3 як працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, яка полягає у незбереженні бібліотечного фонду, несписанні та невилученні книжок з фонду, недбалому ставленні до документального оформлення списання бібліотечних фондів, у тому числі застарілих за змістом та зношених, що є підставою для законного звільнення працівника у зв'язку з втратою довір'я.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано розпорядження Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 11 квітня 2016 року № 01-03/7 про звільнення з роботи

ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_3 на посаді завідуючої бібліотекою Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області з 11 квітня 2016 року.

Стягнуто з Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_3 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11 квітня 2016 року по 29 серпня 2016 року, у розмірі

7 016,24 грн, відрахувавши з цієї суми податки, збори та обов'язкові платежі.

Стягнуто з Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_3 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом не встановлено фактів безпосередньої вини ОСОБА_3, неналежне оформлення нею актів про списання книг та брошур, які самі по собі не породжують недостачу та не може бути підставою для звільнення. Крім того, стягнення у вигляді догани було накладено на ОСОБА_3

15 березня та 24 березня 2016 року, тобто до закінчення перевірки та надання комісією акта про результати проведення ревізії. Відповідач не дотримався строку для усунення порушень, встановленого ним у розпорядженні про винесення догани

(до 15 квітня 2016 року) та 11 квітня 2016 року звільнив позивача з роботи. Також судом враховано, що ОСОБА_3 добровільно погасила вартість недостачі.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 є винною особою в недодержанні правил збереження бібліотечних фондів, не дбайливо ставилася до документального оформлення списання, в тому числі фізично зношених, непридатних для подальшого використання, застарілих за змістом, не вживала дієвих заходів щодо встановлення заборгованості користувачів перед бібліотекою, тому втратила довір'я, як працівник, що безпосередньо обслуговує товарні цінності, а саме бібліотечний фонд. Крім того, факт свого порушення і, як наслідок, матеріальної відповідальності за нього, було визнано самою ОСОБА_3, яка згідно з розпорядженням сільського голови сплатила вартість втраченого книжкового фонду в розмірі 624,60 грн. Зазначає, що добровільне відшкодування працівником збитків, завданих своїми діями, не може слугувати підставою для відновлення втраченого довір'я.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 02 лютого 2017 року - призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 1981 року працювала на посаді завідуючої Новояриловицькою сільської бібліотеки, спочатку як філіалу Ріпкинської централізованої бібліотечної системи, а з моменту реорганізації 2007 року - сільської бібліотеки Новояриловицької сільської ради. З її слів, у неї склалися неприязні стосунки із сільським головою ОСОБА_4, оскільки вона не підтримувала його на виборах сільського голови.

З 14 по 24 березня 2016 року комісією у складі: сільського голови (голови комісії) ОСОБА_4, головного бухгалтера сільської ради ОСОБА_5, члена виконкому, бухгалтера КП «Мир» ОСОБА_6, члена виконкому рахівника ОСОБА_7, проведено позапланову ревізію книжкового фонду сільської бібліотеки (а. с. 192).

Розпорядженням голови Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_4 від 15 березня 2016 року № 01-03/3 завідуючій сільською бібліотекою ОСОБА_3 винесено догану за неналежний облік книжкового фонду в сільській бібліотеці (в інвентаризаційних книжках відсутній належний облік книжкового фонду) з попередженням усунути зазначене порушення до 15 квітня

2016 року (а. с. 6).

Розпорядженням голови Новояриловицької сільської ради від 24 березня 2016 року № 01-03/4 ОСОБА_3 винесено догану за неналежне зберігання книжкового фонду (книжки зберігаються в підсобному приміщенні Новояриловицької ЗОШ І-ІІІ ступенів) з попередженням про усунення вказаного порушення до 28 березня 2016 року

(а. с. 7).

Відповідно до акта від 06 квітня 2016 року, складеного за результатами проведеної позапланової ревізії, на початок ревізії за даними бухгалтерського обліку в сільській бібліотеці нараховувалось 12 180 примірників книжок на суму 21 421,00 грн, у результаті ревізії виявлено 9 057 екземплярів книжок на суму 20 756,40 грн, недостача складає 3 123 екземпляри на суму 624,60 грн, виявлено 547 книжок, які потребують ремонту (а. с. 8).

У зв'язку з виявленою недостачею 07 квітня 2016 року ОСОБА_3 було винесено чергову догану та запропоновано добровільно сплатити вказану суму на рахунок сільської ради (розпорядження сільського голови від 07 квітня 2016 року на а. с. 9).

Розпорядженням сільського голови Новояриловицької сільської ради від 11 квітня 2016 року ОСОБА_3 звільнено за пунктом 2 статті 41 КЗпП України, у зв'язку з втратою довір'я.

З 14 квітня 2016 року на посаду завідуючої сільської бібліотеки прийнята

ОСОБА_9 Виявлену недостачу в кількості 3 123 екземпляри списано з балансу Новояриловицької бібліотеки (розпорядження сільського голови від 21 квітня

2016 року) у зв'язку з тим, що її вартість була погашена ОСОБА_3 (а. с. 187, 189-190).

З 29 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 працює прибиральницею в Новояриловицькій ЗОШ І-ІІІ ступенів (а. с. 186).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільненняз підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Відповідно до Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 02 вересня 2014 року (чинного з 01 січня 2015 року) № 879, інвентаризація бібліотечних фондів за рішенням керівника підприємства за встановленим ним графіком може проводиться протягом року. Інвентаризація книжкових пам'яток проводиться щороку. За наявності обсягу бібліотечних фондів від 100 до 500 тисяч одиниць інвентаризація може проводитись протягом п'яти років з охопленням щорічно не менше 20 відсотків одиниць, а понад 500 тисяч одиниць - протягом десяти років з охопленням щорічно не менше

10 відсотків одиниць. Бюджетні установи на активи, які їм не належать, але знаходяться в їх розпорядженні, також складають окремі описи з розподілом: на орендовані, прийняті на відповідальне зберігання, комісію, переробку тощо. Бюджетні установи відомості про результати проведених інвентаризацій оформляють за формами, визначеними законодавством. Акти інвентаризації заповнюються з урахуванням об'єктів інвентаризації, при цьому мають бути забезпечені їх ідентифікація та співставлення з даними бухгалтерського обліку. Інвентаризація бібліотечних фондів оформлюється груповими інвентаризаційними описами. Під час її проведення виявляються помилки, що допущені при шифруванні документів, розстановці фонду, оформленні видачі документів користувачам, а також встановлюється заборгованість користувачів перед бібліотекою, виявляються дублетні документи, документи, що не відповідають профілю комплектування фонду підрозділу чи бібліотеки в цілому, та документи, що потребують ремонту, оправи тощо. У разі встановлення факту відсутності документа проводиться його розшук у строк, визначений правилами користування бібліотекою щодо користування документом читачем, але не більше одного року.

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що в складеному акті від 06 квітня 2016 року зафіксовано лише кількісний та грошовий вимір недостачі, однак не вказано, які саме книжки (брошури) відсутні, тобто відповідачем не дотримано вимог, передбачених Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань, яким передбачено порядок, умови та строки проведення інвентаризації бібліотечних фондів та з урахуванням того, що позивач добровільно погасила вартість недостачі, що в свою чергу не дає підстави вважати, що відповідач втратив довір'я до працівника, тому не може слугувати підставою для звільнення.

Доводи заявника у касаційній скарзі стосовно того, що ОСОБА_3, як працівник, що безпосередньо обслуговує товарні цінності, а саме бібліотечний фонд, є винною особою, яка не додержувалася правил збереження бібліотечних фондів, не дбайливо ставилася до документального оформлення списання, в тому числі фізично зношених книг, непридатних для подальшого використання, застарілих за змістом, не вживала дієвих заходів щодо встановлення заборгованості користувачів перед бібліотекою, тому втратила довір'я, не заслуговує на увагу, оскільки такі висновки не передбачають настання для роботодавця негативних наслідків.

Крім того, відповідно до розпорядження голови Ріпкинської районної адміністрації Чернігівської області від 28 січня 2002 року № 26 прийом на посади, звільнення з займаних посад, запровадження нових або зміну діючих умов праці директорів та художніх керівників Будинків культури, завідуючих сільськими клубами, завідуючих сільськими (селищними) бібліотеками здійснювати за попереднім погодженням з відділом культури і туризму РДА, однак відділ культури і туризму Ріпкинської районної державної адміністрації такого погодження на звільнення з посади завідуючої Новояриловицької сільської бібліотеки ОСОБА_3 не надавав (а. с. 149).

Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик