ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/232/18
провадження № 2/753/3286/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Степанишиної Г.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ТДВ «СК « ВіДі-Страхування», посилаючись на те, що 30.07.2017р. ОСОБА_4 о 15 год. 06 хв. керуючи транспортним засобом « Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по пр-ту. Григоренка в м.Києві, в порушення вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Вина ОСОБА_4 у скоєній ДТП підтверджена постановою Дарницького районного суду м.Києва від 01.09.2017р., яка набрала законної сили. Згідно актів виконаних робіт ТДВ «Страхова компанія ВіДі-Страхування» частково відшкодувала витрачені на ремонт суми в розмірі 7981,21 грн. відрахувавши франшизу 9850,50 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_4, як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати йому витрати, які він поніс для відновлення первинного стану свого автомобіля, який був пошкоджений в ДТП в розмірі 9850,50 грн.

Зазначена справа перебувала у провадженні судді Цимбал І.К.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Дарницького районного суду м.Києва від 01.03.2018р. року, у зв'язку із відстороненням від посади головуючого судді, справу було передано на розгляд судді Заставенко М.О.

24.04.2018р. ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті, витребувано докази у третій особі ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» 1) копії страхової справи за дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.07.2017 р. о 15 год. 06 хв. по проспекту Григоренка в м. Києві за участю водіїв ОСОБА_4, який керував транспортним засобом марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_3, та ОСОБА_5, який керував транспортним засобом «Мазда СХ-5», д.н.з. НОМЕР_8; 2) копії документів, складених спеціалістом (аварійним комісаром) ТДВ «СК «Віді-Страхування», який здійснював виїзд на місце дорожньо-транспортної пригоди 30.07.2017 р. о 15 год. 06 хв. по проспекту Григоренка в м. Києві за участю водіїв ОСОБА_4, який керував транспортним засобом марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_3, та ОСОБА_5, який керував транспортним засобом «Мазда СХ-5», д.н.з. НОМЕР_8 ( в тому числі - фотокопії механічних ушкоджень вказаних вище транспортних заcобів).

11.04.2018р. до суду надійшли пояснення представника третьої особи - ТДВ «СК « ВіДі-Страхування», в яких зазначено, що 14.02.2017р. між позивачем та третьою особою було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, 30.07.2017р. в результаті ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, 31.08.2017р. ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі Страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 7981,21 грн. (з відрахуванням франшизи у розмірі 1% від страхової суми - 9850,50 грн.). Просив розглядати справу за відсутності представника третьої особи. (а.с.51-52)

19.04.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів договірних відносин між позивачем та компанією, що проводила ремонтні роботи, необхідності проведення саме таких ремонтних робіт та вартості відновлюваного ремонту. Також, посилався на безпідставність звернення саме до відповідача з позовом, оскільки відповідальність останнього була застрахована і позивач не реалізував своє право звернення передбачене ст.22.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, зазначив, що страхова компанія позивача безпідставно зменшила страхове відшкодування на суму франшизи, що передбачено ст.12,36 ч.ч.2,6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» оскільки вказані правові норми поширюються на випадки загальнообов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте як у позивача був договір добровільного страхування наземного транспорту. (а.с.81-87).

АДРЕСА_1 вимоги підтримав, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, діючий на підставі ордеру серії КВ№279655 від 13.04.2018р. у судовому засідання позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Наголошував, що підстав для заявлення відповідачем клопотання про призначення судової експертизи не має.

Відповідач в судовому засіданні просив в позові відмовити, посилаючись на те, що відшкодовувати шкоду при даних обставинах повинна страхова компанія в якій застрахована його відповідальність.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. (а.с.108)

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п'ятої ЦК України.

Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач має доводити вину, а відповідач має довести відсутність своєї вини.

Судом встановлено, що 30.07.2017р. ОСОБА_4 о 15 год. 06 хв. керуючи транспортним засобом « Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по пр-ту. Григоренка в м.Києві, в порушення вимог п.п.12.1, 13.1 ПДР, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, а саме заднього бамперу автомобіля НОМЕР_5. (а.с.5,88 )

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 01.09.2017р., яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило, зокрема, пошкодження транспортних засобів). З змісту постанови вбачається, що відповідач в судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєні зазначеного правопорушення. (а.с.5)

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

14.02.2017р. між ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» та позивачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту АС№010692 від 14.02.2017р., відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, пов'язані з користуванням автомобілем «Mazda CX-5». Умовами договору у разі пошкодження застрахованого автомобіля за ризиками ДТП передбачено франшизу у розмірі 1% від страхової суми, що складає 9 850 грн. 50 коп.(а.с.6-15).

Страховиком автомобіль позивача був оглянутий за участю представника ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» 31.07.2018р. та 07.08.2017р. та відремонтований на ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» (а.с. 118, 125-136)

31.08.2017р. ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі страхового акту №529 від 23.08.2017р. з визначенням розміру страхового відшкодування (з виключенням франшизи) складеного відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування №15/04/9.01/1343.17 від 09.08.2017р., заяви про настання страхового випадку №СТ-000012/01/01 від 31.07.2017р., дозволу банку на виплату страхового відшкодування №15/04/9.01/1340.17 від 08.08.2017р., рахунку СТО№ СКмС-0010497 від 07.08.2017р. на саму 17453,71 грн. квитанції за сплату дефектовки а/м від 07.08.2017р. на суму 378,00 грн., акту виконаних робіт СКмС-006655 від 07.08.2017р. на суму 378,00 грн., було перераховано на рахунок ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» за ремонт належного позивачу автомобіля 7 981,21 грн. (а.с.113-136 )

Наведене свідчить про те, що страховиком було не в повному обсязі відшкодовані понесені позивачем витрати на ремонт автомобіля.

ОСОБА_5 перерахував на рахунок ТОВ «ВІДІ-СКАЙ» за ремонт належного позивачу автомобіля суму - 9472 грн. 50 грн. (а.с.24).

На підставі вищевикладених фактичних обставин між учасниками справи виникли правовідносини, які регламентуються наступними нормами права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Зі змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20.01.2016 р. вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Також у постанові Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №754/1114/15-ц вказано про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» фактично сплатило позивачу в справі 7 981,21 грн. страхового відшкодування завданої шкоди, відтак невідшкодованими залишаються 9850.50 грн., які позивач перерахував за ремонт автомобіля, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Своїми діями ОСОБА_4 спричинив позивачу матеріальні збитки. Розміру страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому (позивачу), отже в частині, яка перевищує розмір страхового відшкодування збитки потерпілому має відшкодувати сам відповідач. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина матеріального збитку в сумі 9850.50 грн.

Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення.

Оскільки а ні ст. 982 ЦК України, а ні Законом «Про страхування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін.

Отже, позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу було спричинена матеріальна шкода.

Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в ТДВ «СК «Мотор-Гарант», яка й має відшкодовувати потерпілому усі збитки, адже розмір страхового відшкодування визначається з урахуванням зносу транспортного засобу (ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що обумовлює його менший розмір ніж фактичні витрати на ремонт автомобіля, а в силу положень ст. 1194 ЦК України застрахована особа має відшкодовувати різницю між фактичними збитками (у даній справі вартість відновлювального ремонту) та здійсненим страховим відшкодуванням.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що акти виконаних робіт, на який посилається позивач у справі, не є доказом належним доказами, а також про те, що один акт датовано перед його зверненням до страхової компанії для одержання страхового відшкодування, а інший вже після виплати, яка виявилось суттєво меншою та розмір якого позивач не оспорив, оскільки у даному випадку в зазначеному акті відображено фактичні витрати позивача на відновлювальний ремонт його транспортного засобу, а не розрахункову вартість такого ремонту, що має значення при визначенні розміру страхового відшкодування, а не при визначення розмірів матеріальних збитків. Оскільки ремонті роботи по відновленню транспортного засобу позивача виконані особою, яка уповноважена на проведення таких робіт, акти містять найменування виконаних робіт, вартість робіт та використаних запчастин, отже акти виконаних робіт від 07.08.2017р., 02.10.2017р. є належними доказом фактичної вартості ремонту автомобіля позивача.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 не надав доказів, якими він обґрунтовував свої заперечення, що є його процесуальним обов'язком.

Питання призначення по справі експертизи обговорювалось в судовому засіданні, відповідних клопотань від учасників справи до суду не надійшло.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову- на відповідача.

Судовий збір у справі складає 640,00 грн. за вимоги майнового характеру, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 141, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_6) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, ІПН: НОМЕР_7) завдані збитки у розмірі 9 850 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят ) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_6) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, ІПН: НОМЕР_7) сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.06.2018 р. о 09 год. 02 хв.

Суддя: Заставенко М.О.