Справа № 454/963/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/6720/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника КП «Сокальжитловомунсервіс» - Грушки М., представника Сокальської міської ради Чернявської Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» до ОСОБА_2, з участю третьої особи - Сокальської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року КП «Сокальжитловомунсервіс» звернулася із зазначеним позовом у якому просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь 42241 (сорок дві тисячі двісті сорок одну) грн. 10 коп. шкоди завданої підприємству внаслідок відшкодування працівнику ОСОБА_6 коштів через її незаконне звільнення.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 42241 (сорок дві тисячі двісті сорок одну) грн. 10коп. шкоди завданої підприємству внаслідок відшкодування працівнику ОСОБА_6 коштів через її незаконне звільнення.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 1600 (одну тисячу шістсот) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що у діях ОСОБА_2 немає вини, а тому, даний позов є безпідставним.

Вказує, що наказ був підписаний не лише ОСОБА_2 як директором КП «Сокальжитлокомунсервіс», а й юрисконсультом, який своїм підписом засвідчив про причетність до підготовки даного наказу. Тому, вина лежить на іншій службовій особі, яка готувала проект вказаного наказу, та яка в силу своїх посадових обов'язків, повинна була запобігти прийняттю та підписанню такого розпорядження, яке було складено без дотримання вимог КЗпП України, тобто проект вказаного наказу не зазнав належної правової підготовки та аналізу.

Зазначає, що ОСОБА_2, не маючи необхідних знань в галузі права, зокрема, трудового законодавства в частині звільнення працівника, не міг усвідомлювати, що звільнення відбувається з порушенням законодавства про працю, відповідно і те, що наказ про звільнення, який підписав є незаконним.

Так, на думку апелянта, позивачем не доведено персональної вини, як у формі умислу так і у формі необережності, в діях ОСОБА_2 немає вини, так само як немає обов'язку відшкодування шкоди комунальному підприємству. Та судом першої інстанції жодним фіном не взято до уваги такі обставини, як вже зазначалось попередньо, такі не були ані спростовані, ані заперечені.

Також вказує, що на час розгляду справи ОСОБА_2 не є службовою особою, що є обов'язковою умовою повної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, 237 КЗпП України, а тому на нього не може бути покладена вказана відповідальність.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, представника КП «Сокальжитловомунсервіс» - Грушки М.М., представника Сокальської міської ради Чернявської Х.М. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Сокальського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року зміні на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям постанови.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розмір спричиненої директором КП «Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_2 шкоди становить 42241,10 гривень, із яких: 28 321,92 гривень виплата середнього заробітку ОСОБА_6 за час її вимушеного прогулу, 2000 гривень витрат на правову допомогу, 500 гривень моральної шкоди, 1378 гривень судового збору за подачу касаційної скарги, 3180,59 гривень виконавчий збору та витрат на проведення виконавчих дій, 6332,85 гривень податку з доходів працівників та 527 гривень військового збору.

З таким висновком повністю погодитися не можна із наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу.

Відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, обов»язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв»язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов»язок покладається, якщо чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Судом та матеріалами справи установлено, що згідно розпорядженням Сокальського міського голови №51 від 10 травня 2012 року ОСОБА_2 призначено на посаду директора КП «Сокальжитлокомунсервіс».

Наказом КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395-к від 31грудня 2014 року, в період обіймання відповідачем посади директора підприємства, ОСОБА_6 було звільнено із займаної посади бухгалтера 1 категорії на підставі п.1 ч.40 КЗпП України.

Не погодившись з вказаним наказом, ОСОБА_6 оскаржила такий наказ директора, подавши відповідний позов до суду про поновлення її на роботі, відшкодування часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Сокальського районного суду від 04 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково, а саме визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395 від 31.12.2014 року про звільнення ОСОБА_6 у зв»язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді бухгалтера 1 категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс» із 01січня 2015 року.

Стягнуто з КП «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_6 - 28 321,92 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв»язку з незаконним звільненням за період з 01 січня 2015 року до 13 листопада 2015 року, 2000 гривень витрат на правову допомогу та 500 гривень моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року, касаційну скаргу КП «Сокальжитлокомунсервіс» відхилено, а рішення апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року залишено без змін.

З дослідженого платіжного доручення №355 від 07 червня 2016 року встановлено, що на виконання вказаного рішення суду КП «Сокальжитлокомунсервіс» сплачено ОСОБА_6 суму в розмірі 30 821,92 гривень, яка складається з: 28 321, 92 гривень виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000 гривень витрат на правову допомогу та 500 гривень моральної шкоди.

Крім того, у зв»язку із захистом своїх прав, на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2015 року КП «Сокальжитлокомунсервіс» сплатило: 1378 грн. судового збору за подачу касаційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням №823 від 30 листопада 2015р., 3180,59грн., яка складається із 3082,19грн. - виконавчий збір, 98,40грн. - витрати на проведення виконавчих дій, що підтверджується платіжним дорученням №205 від 17 березня 2017 року.

Також, згідно довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» №729 від 11 жовтня 2017р., встановлено, що 07 червня 2016р. підприємством із виплачених ОСОБА_6 сум сплачено 6332,85гривень податку з доходів найманих працівників та 527,74 гривень військового збору.

Відтак, загальний розмір спричиненої відповідачем підприємству шкоди становить 42241,10грн.

Системний аналіз положень п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України та ст.237 КЗпП України дає підстави для висновків про те, що на посадову особу, винну у незаконному звільненні працівника з роботи, покладається обов»язок відшкодувати підприємству, установі, організації лише оплату вимушеного прогулу, що, у даній справі становить 28312 гривень 92 копійок без утримання податків та інших обов»язкових платежів.

Отже, вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат, що полягають у відшкодуванні 500 гривень моральної шкоди; 2000 гривень витрат на правову допомогу;1378 грн. судового збору за подачу касаційної скарги; 3180,59грн виконавчого збору; 6332,85гривень податку з доходів найманих працівників та 527,74 гривень військового збору не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами КЗпП, що виключає застосування до даних правовідносин положень ст.ст.1166 та 1191 ЦК України. Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду України у справі №6-1654 цс15 від 23 грудня 2015 року.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Сокальжитлокомунсервіс» 42241,10гривень заподіяної шкоди.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні та стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Сокальжитлокомунсервіс» 28321,92 гривень шкоди завданої внаслідок відшкодування ОСОБА_6 коштів через її незаконне звільнення.

Інші доводи апеляційної скарги як-от: підготовка та візування наказу про звільнення ОСОБА_6 юрисконсультом підприємства, відсутність належних знань в галузі трудового законодавства та персональної вини, звільнення відповідача з роботи на час розгляду справи в суді не є обставинами, що виключають обов»язок винної в незаконному звільненні працівника покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв»язку з оплатою вимушеного прогулу.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, рішення Сокальського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року зміні на підставі п1 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовові.

Судовий збір, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст.ст., 367, 368, 374, п.1 ст.376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 28 321 гривень 92 копійок шкоди завданої підприємству внаслідок відшкодування ОСОБА_6 коштів через її незаконне звільнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» 1072 гривень судових витрат.

Стягнути з Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» на користь ОСОБА_2 580 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.