АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3718/18 Справа № 490/8636/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. (третя особа - Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивований тим, що виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. № 3735 від 21.07.2015р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом №NKUCG00000148 в розмірі 3321084,14 грн., та витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн., а всього 3322784,14 грн., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, 11.09.2007р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №NKUCG00000148 згідно якого ОСОБА_2, отримав кредит в розмірі 44000 дол.США з кінцевим терміном повернення 10.09.2017р. В серпні 2016р. позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису №3735 від 21.07.2015р. про стягнення з нього на користь банку 150148,51 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 3321084,14 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірила безспірність вимог, нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до позивача, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що починаючи з 2007р. щомісячний платіж позичальником сплачувався не в повному обсязі, а отже, саме з 2007р. у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість.

Позивач просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. від 11.04.2017р. зареєстрований в реєстрі за № 3735 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та ухвалено визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 21.07.2015р., зареєстрований в реєстрі за № 3735 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCG00000148 від 11.09.2007р. станом на 19.05.2015р. грошових коштів у сумі 3 322 784,14 грн., з яких: заборгованість за кредитним договором 150 148,51 дол. США (що станом на 19.05.2015р. за курсом НБУ дорівнювало 3 321 084,14 грн.) та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн., а всього 3 322 784,14 грн. таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", а отже виконавчий напис № 3735 від 21.07.2015р. є таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ПАТ "КБ "ПриватБанк" просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги факт того, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом і на момент ухвалення рішення, вже набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 11.09.2007р. між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №NKUCG00000148 згідно якого ОСОБА_2 був наданий кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії розмірі 44000 дол. США на строк до 10.09.2017р.

Умовами договору визначено, що щомісяця в період сплати, позичальник повинен сплачувати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 635,39 дол. США для погашення заборгованості по кредиту, процентам, винагороди.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

21.07.2015р. приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCG00000148 від 11.09.2007р. станом на 19.05.2015р. грошових коштів у сумі 3322784,14 грн. з яких: заборгованість за кредитним договором 150 148,51 дол.США (що станом на 19.05.2015р. за курсом НБУ дорівнювало 3321084,14 грн.) та витрати пов'язані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн., а всього 3322784,14 грн. (а.с. №7, 8-9,25).

Строк, за який провадиться стягнення - 7 років 8 місяців 8 дні , а саме за період з 11.09.2007р. по 19.05.2015р.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", а отже виконавчий напис № 3735 від 21.07.2015р. є таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з п. 1 Переліку документів, до нотаріусів подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п.2 Переліку документів, для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу слід надати кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Судом вірно зазначено, що період, за який нарахована заборгованість, охоплює строк понад три роки до дня звернення, оскільки період, за який здійснюється стягнення зазначено з 11.09.2007р. по 19.05.2015р., тобто період, за який нарахована заборгованість, охоплює строк понад три роки до дня звернення.

Отже, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 у березні 2016 року вже звертався до суду із позовом про визнання виконавчого напису№ 7004 від 03 грудня 2015 року таким, що не підлягає виконанню, а отже вже набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що в даному позові ОСОБА_2 просив визнати виконавчий напис № 3735 від 21.07.2015р., таким, що не підлягає виконанню, в зв'язку з чим предмети позову є різними, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

М.Ю. Петешенкова