Справа № 349/765/18
Провадження № 22-ц/779/795/2018
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Висп`янської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про зобов`язання вчинити дії, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом та просив зобов`язати Висп`янську сільську раду розглянути його звернення про надання у приватну власність земельної ділянки як учаснику бойових дій на сесії сільської ради в терміни встановлені законодавством України та погодити межі вказаної земельної ділянки.

Суд першої інстанції встановив, що за змістом позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зверненні до ради про надання як учаснику бойових дій у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, у чому йому відмовлено.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у зв»язку з тим, що заява не підлягає у порядку цивільного судочинства.

Роз'яснено ОСОБА_1, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неповно з'ясував обставини справи, що призвело до помилкового постановлення оскаржуваної ухвали.

Відповідач у справі є суміжним землекористувачем і при погодженні меж земельної ділянки не здійснює владних повноважень.

Суд не врахував, що спірні правовідносини виникли з приводу погодження меж земельної ділянки, яка знаходиться за межами Висп`янської сільської ради.

Судом не взято до уваги вимоги п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», що в порядку визначеному ЦПК України розглядаються справи про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража та про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про вилучення (викуп) земельної ділянки.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції встановив, що за змістом позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зверненні до ради про надання як учаснику бойових дій у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг (п.7 ст.4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України (щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України) положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Також, що положення пункту 1 частини першої статті 19 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

При визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно матеріалів справи наявності існуючого речового права позивача на земельну ділянку не встановлено.

Колегія суддів вважає, що за обставинами даного спору суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

За змістом ст. 19 ЦПК України у суда першої інстанції не було законних підстав для відкриття провадження у справі у зв»язку із підвідомчістю данного спору в порядку іншого виду судочинства, про що роз»яснено позивачу у резолютивній частині оскаржуваної ухвали.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин І.О. Максюта