КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/686/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 760/27775/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Телегіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року, постановлене у складі судді Кізюн Л.І.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2017 року позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № К5В від 27.10.2011 року в розмірі 50 172 грн. 56 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № Я5В, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 28 900 грн. зі сплатою відсотків за ставкою 31 % річних, а відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 27.10.2014 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує.

14.03.2014 року між банком та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 140314нв, за яким банк відступив товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором.

У зв'язку із припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 14.03.2014 року становить 50 172 грн. 56 коп., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 28 900 грн., заборгованість по відсоткам - 21 272 грн. 56 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» суму боргу за кредитним договором № Р5В від 27.10.2011 року у розмірі 50 172 грн. 56 коп. та 1 600 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість.

Вказував, що судом першої інстанції не враховано, що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» пред'явлено позов поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Заяву про застосування судом строку позовної давності було своєчасно подано відповідачем, проте суд першої інстанції залишив поза увагою вказану заяву та не надав їй оцінки у рішенні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ ФК «Кредит-Капітал» вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначивши , що пунктом 10.1 кредитного договору сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного та належного виконання зобов'язання відповідачем.

Враховуючи, що відповідачем підписано кредитний договір, в якому йде мова про дію його до повного виконання зобов'язань, це трактування можливо розглядати як договір про збільшення строку позовної давності. Отже, заява відповідача про застосування строків позовної давності свідчить про його умисне ухилення від виконання зобов'язань та відповідальності.

Відповідач ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву, в якій підтримав свою апеляційну скаргу та просив розглянути справу в його відсутності.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутність у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № R5В (а.с. 7-13).

У тимчасове користування на умовах кредитного договору (п.п. 1.1, 1.2) банк надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 28 900 грн., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (рівними платежами щомісячно), з кінцевим терміном погашення не пізніше 27.10.2014 року, процентна ставка становить 31% річних.

Як встановлено з матеріалів справи, банк надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується даними виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 19). Але позичальником умови договору належним чином не виконувалися, не здійснювалося щомісячне погашення кредиту та не сплачувалися відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором.

14 березня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 140314нв, за яким банк відступив товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором (а.с. 25-30, 5).

Згідно даних розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у відповідача ОСОБА_2 станом на 14 березня 2014 року наявна заборгованість за кредитним договором № R5В від 27.10.2011 року у розмірі 50 172 грн. 56 коп., а саме: заборгованість по тілу кредиту - 28 900 грн., заборгованість по відсоткам - 21 272 грн. 56 коп. (а.с. 22).

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, яка залишилася поза увагою відповідача.

Таким чином, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні виходив з того, що відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. Виходячи з того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, порушує умови кредитного договору, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте погодитись у повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з умов кредитного договору, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 27 жовтня 2014 року або достроково у випадках, передбачених договором.

Повернення кредиту та процентів повинно відбуватись щомісяця, до 28 числа кожного місяця, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг ( п.3.4 кредитного договору).

14 березня 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір про відступлення права вимоги № 140314нв, за яким банк відступив товариству своє право грошової вимоги до боржника за вищевказаним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 28 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Отже, строк позовної давності за кредитним договором від 27 жовтня 2011 року за кожним із щомісячних платежів завершувався відповідно у період з 28 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2017 року, окремо по кожному щомісячному платежу, строк несплати якого перевищував 3 роки.

Як вбачається з витягу з додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 14014 нв від 14 березня 2014 року, станом на день укладення зазначеного договору, заборгованість ОСОБА_2 по кредиту становила 28900 грн., загальна сума заборгованості по процентах становила 21 272 грн. 56 коп., а кількість днів прострочення виконання зобов'язань - 837 днів.

Таким чином, станом на день відступлення права вимоги банком ТОВ «ФК Кредит-Капітал» за даним кредитним договором існувала заборгованість у сумі виданого кредиту, тобто кредит відповідачем протягом строку кредитування щомісячними платежами не погашався, а також сума нарахованих та несплачених процентів станом на 14 березня 2014 року становила 21 272 грн. 56 коп.

Відповідно до умов укладеного договору кредиту, кредит було видано на строк до 27 жовтня 2014 року, проте, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості (який фактично за своїм змістом є не розрахунком, а довідкою про розмір заборгованості, оскільки щомісячні нарахування в ньому не відображені), станом на 27 листопада 2017 року сума заборгованості по кредиту залишилась непогашеною - 28 900 грн. Сума заборгованості по відсотках становить 21 272 грн. 56 коп., тобто таку саму суму, як і станом на 14 березня 2014 року, що свідчить про ненарахування відсотків у період з 14 березня 2014 року по 27 жовтня 2014 року.

Строк виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором у повному обсязі настав 27 жовтня 2014 року. Однак позивач ТОВ ФК Кредит-Капітал звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, - 28 листопада 2017 року, жодних причин пропуску строку позовної давності на вказував та не просив визнати їх поважними.

Як вбачаться з матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем ОСОБА_2 була подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності та відмову у позові з цих підстав, оскільки вся заявлена позивачем заборгованість нараховані за межами трирічного строку позовної давності.( а.с. 45).

Однак судом першої інстанції зазначена заява залишена поза увагою, суд не надав оцінки вказаній заяві у оскаржуваному рішенні.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Доводи представника позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позовна давність у даних правовідносинах застосована бути не може, оскільки відповідно до п.10.1 кредитного договору договір діє до повного виконання зобов'язань відповідачем, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки кредитним договором встановлено строк повернення кредиту та сплати процентів - щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту та сплати процентів ( п.3.4 кредитного договору), а пунктом 3.2 договору встановлено обов'язок повернути кредит у повному обсязі 27 жовтня 2014 року ( а.с. 7).

Зі змісту кредитного договору не вбачається, що сторони для сплати тіла кредиту та процентів погодили інший строк позовної давності, ніж визначено законом.

Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу).

Таким чином, станом на день звернення позивача до суду 28 листопада 2017 року строк позовної давності щодо усіх щомісячних платежів та зобов'язання у цілому - сплив 28 жовтня 2017 року, а відтак, за наявності заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, поданої ним до суду першої інстанції, задоволення позову є неможливим з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Отже, судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню - ст. ст. 257, 260, 261, 262 , ч.3,4 ст. 267 ЦК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.10.2011 року - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.