Справа № 500/4369/17
Провадження № 2/500/345/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

при секретарі Петровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 28 липня 2016 року право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що позивачем не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що на підставі договору від 16.02.1999 року за № 4091, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі, зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі за № 25 142, ОСОБА_4 належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 460224 від 28.07.2016 року, виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 помер 28 липня 2016 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно заповіту від 25.01.2010 року за № 2 -162, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами та земельну ділянку на якій розташовано вищезазначений обєкт нерухомого майна, що знаходиться та розташоване за адресою: Одеська область, Кілійський район, місто Кілія вул. Жовтнева, б. 144, заповів ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

До не охопленої заповітом спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 відноситься 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності за заповітом, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є:

- дружина ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ ЖД № 470554 від 14.04.1988 року, виданого Кілійським районним відділом РАЦСу Одеської області;

- донька ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-АГ № 636725 від 16.04.1970 року, виданого Кілійським районним відділом РАЦСу Одеської області та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 300418 від 17.02.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_6 змінила прізвище на «Гирладжиу»;

- син ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ ЯК № 380763 від 23.08.1968 року, виданого Кілійським районним відділом РАЦСу Одеської області.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 26.01.2017 року звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_4, померлого 28 липня 2016 року, що підтверджено нотаріально посвідченою завою від 26.01.2017 року за № 179.

Також, ОСОБА_3 24.01.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька ОСОБА_4, померлого 28 липня 2016 року, що підтверджено нотаріально посвідченою завою від 24.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

24.01.2017 року ОСОБА_1 у передбачений ст. 1270 ЦК України звернулась до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 28 липня 2016 року, що підтверджено нотаріально посвідченою завою від 24.01.2017 року за № 12, тому вважається такою що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 999085, виданий Кілійським РВ УМВС України в Одеській області від 18.03.1998 року, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 144) до ОСОБА_8 (паспорт серії КЕ № 520177, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області від 17.01.1997 року, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , б. 44) про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна № 4091, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1, 16 лютого 1999 року, посвідчений Одеською товарною біржею.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кутузова, б. 63.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2018 року.

Суддя: ОСОБА_10