Провадження № 22-ц/773/361/18 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бовчалюк З.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про арешт майна боржника ВП № 55339959, за апеляційною скаргою заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про арешт майна боржника ВП №55339959 від 11 грудня 2017 року.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2017 року дану скаргу було залишено без руху, з підстав не відповідності такої скарги вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про арешт майна боржника визнано неподаною та повернуто заявникам.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою дану скаргу задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Постановляючи ухвалу про визнання скарги не поданою та повернення її скаржникам, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3І не усунуто недоліки скарги, які зазначені в ухвалі суду від 27 грудня 2017 року про залишення скарги без руху.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням норм процесуального права.

15 грудня 2017 року вступив в силу Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.( ч.1 ст. 4 ЦПК України в редакції на момент предявлення позову ).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого-суд виходить із загальних засад законодавства ( аналогія права).

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ст. 175, 177 ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини четвертої статті 74 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для постановлення судом першої інстанції ухвали від 27 грудня 2017 року, якою скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків слугувало те, що дана скарга не відповідала вимогам ч.ч.2, 3 ст. 175 ЦПК України та ч. 1 ст. 177 ЦПК України. В своїй ухвалі суд зазначив, що скарга не містить ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України ( для юридичних осіб), також реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер та серію паспорта, в скарзі не зазначено обставин, якими заявники обґрунтовують свої вимоги, не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, заявниками не конкретизовано свої вимоги, оскільки зі змісту заяви не вбачається в чому полягає неправомірність дій державного виконавця при винесені постанови про арешт майна боржника, які норми закону порушено державним виконавцем та підстави для скасування оскаржуваної постанови. Крім того до скарги не додано її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників справи.

Копію ухвали суду першої інстанції від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 отримали 06 січня 2018 року, ОСОБА_3 отримав 09 січня 2018 року, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак протягом строку, який наданий судом першої інстанції, недоліки не було усунуто, а тому ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про арешт майна боржника ВП № 55339959 було визнано неподаною та повернуто заявникам відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заявники не наводять жодних правових підстав, передбачених ст. 379 ЦПК України, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційна скарга містить лише вказівки про вчинення суддями суду першої інстанції перешкод споживачам кредитних послуг у доступі до суду першої інстанції, однак в чому така перешкода полягає заявниками не наведено.

Зміст апеляційної скарги викладений у некоректній формі, не відповідає вимогам українського ділового мовлення, наповнений великою кількість слів у лапках та не містить будь-якого правового обґрунтування викладеної в скарзі інформації.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції не є абсолютним: воно має бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо форми та змісту скарги, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватись.

Аналізуючи положення ЦПК України суд вважає, що скарга з якою особа звертається до суду за захистом свого порушеного права, має відповідати вимогам, щодо її форми та змісту, встановленим цим кодексом, зокрема містити необхідну інформацію з посиланням на докази щодо обставин, рішень та дій , які оскаржуються. Така скарга має бути викладена у доступній для розуміння усім учасникам справи формі. Дотримання вимог щодо форми та змісту скарги( її змістовного навантаження), забезпечуватиме баланс інтересів усіх учасників справи та надасть їм можливість обґрунтувати свої доводи та заперечення щодо вимог, які заявляються скаржниками ( заявниками).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції керуючись нормами процесуального права, підставно, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, визнав скаргу неподаною та повернув скаржникам, оскільки останніми не було виконано вимог ухвали суду від 27 грудня 2017 року про залишення скарги без руху.

Доводи апеляційної скарг не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 367,369,375,381,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді :