справа №176/2080/15-ц
провадження №2/176/209/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

при секретарі Петренко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води Дніпропетровської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 27.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ОСОБА_3 акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0315/1207/71-513, за умовами якого відповідачці були видані кредитні кошти на цільові потреби у сумі 9 000.00 доларів СШАна строк з 27.12.2007 року по 26.12.2037 року, з обовязковою умовою сплати відсотків за користування та погашення основного боргу частинами шляхом внесення щомісячних платежів. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» останній стає новим кредитором у зазначених зобовязаннях. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором був укладений іпотечний договір № 0315/1207/71-513 Z1 від 27.12.2007 року, згідно якого ОСОБА_1 як іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно квартиру №59, що знаходиться в будинку №94 по вул. Маяковського у м. Жовті Води, загальною площею 29,3 кв. м.,яка належить їй на підставі договору купівлі продажу, згідно витягу з реєстру права власності, зареєстрованого в Жовтоводському МБТІ №17223880 від 27.12.2007 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 184203,70 грн, з яких 156627,83 грн тіло кредиту, 27575,86 грн відсотки, і тому в рахунок її погашення просить звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді зазначеного нерухомого майна. Оскільки приписи Закону України «Про іпотеку» містять положення, що позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодежателя, що містяться в іпотечному договорі, то позивач вважає можливим та просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання права власності за банком на предмет іпотеки у вигляді зазначеної квартири.

Також ОСОБА_3 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за якими просить стягнути з останньої як з поручителя за договором поруки на свою користь заборгованість за тим самим кредитним договором в сумі 184203,70 грн, з яких 156627,83 грн тіло кредиту, 27575,86 грн відсотки, обґрунтовуючи ці позовні вимоги тим, що взабезпечення повернення наданого кредиту виступає договір поруки від 27.12.07 р за №0315/1207/71-513-Р-1 з відповідачем ОСОБА_2 Оскільки платежі за кредитом від позичальниці ОСОБА_1 надходили не своєчасно та не в повному обсязі, то станом на 28.07.2015 рокуутворилась зазначена заборгованість за користування кредитом. Згідно умов договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник.

До початку судового засідання від повноважного представника позивача за довіреністю ОСОБА_4 надійшла письмова заява, за якою просить справу розглядати без участі представника банку, позовні вимоги до кожного з відповідачів підтримує у повному обсязі (т. 3 а.с. 192-193).

Належним чином сповіщена в поряду ч. 5 ст. 130 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась (т. 3 а.с. 185).

Належним чином сповіщена в порядку ч. 5 ст. 130 ЦПК України та шляхом доставки sms-повідомлення відповідач та одночасно третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась (т. 3 а.с. 184, 187).

Повноважним представником відповідача ОСОБА_2, відповідача та одночасно третьої особи у справі ОСОБА_1 ОСОБА_5 до початку судового зсідання подана заява, відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, в заяві зазначає, що позовні вимоги до довірителів не визнає в повному обсязі та до вимог при вирішенні спору просить застосувати строк позовної давності.

Згідно відзиву на позов відповідачі вважали вимоги не обґрунтованими, оскільки в договорі кредитування не передбачено забезпечення виконання зобовязань порукою, позивач заявив вимоги до поручителя поза межами строку, встановленого ч. 4 ст.559 ЦК України, також пропустив строк позовної давності щодо кожного чергового платежу окремо, на момент укладання кредитор у договорі не існував за назвою та втратив ліцензію, новий кредитор не довів та не повідомив про свої права вимоги за зобовязаннями.

Вивчив письмові пояснення сторін, дослідив матеріали справи і надані в ній докази на обґрунтування та спростування вимог, суд вважає, що в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність слід відмовити, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, яка в наступному змінила прізвище на ОСОБА_1, ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0315/1207/71-513. За умовами цього договору банк надає позичальниці грошові кошти у вигляді кредиту на цільові потреби для придбання квартири №59 в будинку №94, що знаходиться за адресою м. Жовті Води, вул. Маяковського, у розмірі 9 000.00 доларів США,на строк з 27.12.2007 року по 26.12.2037 року включно, на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальниця зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 відсотків річних та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором, а саме шляхом внесення коштів на позичковий рахунок через касу банку щомісяця згідно встановленого графіку, що є невідємною частиною цього договору (т. 2 а.с. 9-19).

Довідкою на імя ОСОБА_7 про привласнення ідентифікаційного номеру, який відповідає реквізитам, внесеним до кредитного договору, відміткою у паспорті від 10 липня 2010 року, згідно якої вступила до шлюбу з ОСОБА_8, графіком погашення кредиту, копіями платіжних документів з січня 2008 року по березень 2014 року про сплату кредиту, наданих відповідачкою, які співвідносяться, то цим підтверджується, що відповідачка в договорі виступала під прізвищем ОСОБА_7, яке змінила у звязку зі вступом до шлюбу, та в подальшому вносила платежі під прізвищем ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 24, 25, т. 3 а.с. 17).

Платіжним дорученням від 27.12.2007 року та особистим підписом отримувача ОСОБА_1 підтверджується отримання останньою кредитних коштів, обумовлених кредитним договором, готівкою у гривневому еквіваленті на момент видачі (т. 2 а.с. 121).

ОСОБА_9 банку України №20-0007/100948 від 13.12.2016 року та інформацією з сайту НБУ встановлено та підтверджується, що відповідно до статуту «ТАС-Комерцбанк», державна реєстрація якого була проведена 03.12.2007 року державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», яке виступило правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк», банківська ліцензія №38 від 07.12.2007 року. У звязку з набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» та приведенням діяльності акціонерних товариств у відповідність до вимог цього Закону згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на ОСОБА_3 акціонерне товариство «Сведбанк» згідно статуту, державна реєстрація якого була проведена 10.06.2009 року державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, банківська ліцензія №38 від 22.06.2007 року у звязку з чим ПАТ «Сведбанк» виступило правонаступником по всіх правах та зобовязаннях ВАТ «Сведбанк» (т. 3 а.с. 39-44).

Відповідно до положень, що визначені ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. В той час, згідно зі ст. 218 ч.1 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В судовому засіданні лишилось не підтверджено та не спростовано, що рішення про відкликання банківської ліцензії у звязку з реорганізацію шляхом зміни найменування банку «ТАС-Комерцбанк» відбулося раніше укладання спірного договору кредитування, так само й те, що цей договір якщо такі обставини настали визнаний недійсним в судовому порядку.

До теперішнього часу кредитний договір №0315/1207/71-513 з підстав того, що вчинений юридичною особою Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» без відповідної банківської ліцензії за рішенням суду недійним не визнаний, таким чином на цей час лишається дійсним і тягне наслідки для сторін у договорі. Кредитодавцем у договорі виступає Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого у звязку зі зміною найменування по всіх правах та зобовязаннях являється Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», та в наступному ОСОБА_3 акціонерне товариство «Сведбанк».

Як так само за тих самих підстав не визнані не дійсними за рішенням суду, про це не доведено, й спірні договори про забезпечення зобовязань за отриманим кредитом - іпотечний договір № 0315/1207/71-513 Z1 від 27.12.2007 року, укладений з ОСОБА_1 та договір поруки від 27.12.07 року за №0315/1207/71-513-Р-1 з відповідачем ОСОБА_2

Більш того, за умовами договору кредитування надання кредитних коштів передбачалось на строк з 27.12.2007 року по 26.12.2037 року включно, як витікає та вбачається з Додатку №1 у вигляді графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною договору, перше внесення платежів на погашення тіла кредиту та відсотків передбачалось починаючи з 20 січня 2008 року, згідно платіжного дорученням від 27.12.2007 року позичальник ОСОБА_1 є такою, яка отримала фактичнокредитні кошти на момент видачі від ВАТ «Сведбанк», та згідно квитанцій F22653-36 від 21 січня 2008 року (т. 1 а.с. 154) здійснила перше погашення тіла кредиту та обумовлених у договорі відсотків у відповідності зі встановленим графіком до каси банку отримувача ВАТ «Сведбанк», копіями платіжних документів про сплату кредиту з січня 2008 року по березень 2014 року, наданих самою відповідачкою (т. 1 а.с. 154-176, т. 2 а.с. 236-254, т. 3 а.с. 1-23), підтверджується, що остання незміно починаючи з першого платежу та протягом тривалого часу фактично здійснювала періодичні платежі з погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами у встановленому розмірі на користь ВАТ «Сведбанк», та в наступному на користь ПАТ «Сведбанк», тобто таким чином слід визнати, що між позичальником ОСОБА_1 та правонаступником ОСОБА_3 акціонерним товариством «Сведбанк» відбулися правовідносини з надання та отримання кредиту, та виконання позичальницею обовязків з повернення певної частини кредиту та сплати відсотків у встановленому розмірі.

Законодавчою нормою закріплено, що договір позики є укладеним саме з моменту передачі коштів (ч. 2 ст.1046 ЦК України). Дана норма розповсюджується й на кредитні відносини. А в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, що відповідачка ОСОБА_1від 27.12.2007 року дійсно отримала запозичені грошові кошти за зазначеним договором кредиту, хоча який не визнає за відзивом на позовні вимоги, та мала можливість розпоряджатись ними на умовах, передбачених договором, шляхом витрати на цільові потреби для придбання квартири.

За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що наведені доводи відповідачів не спростовують правомірність та обґрунтованість вимог позивача.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору №0315/1207/71-513 від 27.12.2007 року кредитні кошти були призначені для здійснення позичальником ОСОБА_1 для розрахунку за договором купівлі-продажу між ОСОБА_10 з метою придбання квартири №59 в будинку №94, що знаходиться в місті Жовті Води Дніпропетровської області по вул. Маяковського.

Договором купівлі-продажу від 25.12.2008 року, посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори ОСОБА_11 за реєстровим №4187 підтверджується, що предметом цього договору між продавцем ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_7, після шлюбу ОСОБА_1, являлась та остання придбала за кредитні кошти квартиру №АДРЕСА_1, загальною площею 29,3 кв. м. (т. 1 а.с. 179).

Так, згідно п. 1.1 кредитного договору №0315/1207/71-513 банк надає позичальниці грошові кошти в обумовленій сумі у вигляді кредиту після укладання нею договору купівлі-продажу квартири, зазначеного у п.1.4 цього договору. А згідно з п. 2 договору купівлі-продажу квартири покупець ОСОБА_1 мала сплатити продавцеві за продаж квартири кошти в строк до 05 січня 2008 року, тобто після предявлення банку примірника цього укладеного договору купівлі продажу та отримання грошових коштів за кредитом.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором з відповідачем ОСОБА_1 укладенийдоговір іпотеки № 0315/1207/71-513 Z1 від 27.12.2007 року, згідно якого відповідачка надає в іпотеку належне їй нерухоме майно квартиру №АДРЕСА_1, загальною площею 29,3 кв. м.,яка належить їй на підставі договору купівлі продажу, посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори ОСОБА_11 за реєстровим №4187, зареєстрованого в Жовтоводському МБТІ в реєстрі права власності за №17223880 від 27.12.2007 року (т. 2 а.с. 20-22).

25 травня 2012 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, що визначені цим договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора, стає новим кредитором у зазначених зобов'язаннях, внаслідок передачі від ПАТ «Сведюанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» також переходить (відступається) право вимоги замість ПАТ «Сведбанк» до боржників щодо повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, що підтверджується копією даного договору відступлення права вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 від 25 травня 2012 року, листом ОСОБА_9 банку України №20-0007/100948 від 13.12.2016 року про настання таких обставин (т. 1 а.с. 30-38, т. 3 а.с. 39-44).

Витягом з Додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 акціонерним товариством «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року підтверджується, що внаслідок передачі прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» у тому числі переходить право вимоги за забезпечувальними договорами за іпотечним договором № 0315/1207/71-513 Z1 від 27.12.2007 року, укладеного з ОСОБА_1 та за договором поруки від 27.12.07 року за №0315/1207/71-513-Р-1, укладеного з відповідачем ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 38, т. 2 а.с. 41).

Отже, цим підтверджується, що відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» являється стороною у спірних правовідносинах та набуло право вимоги за зобовязаннями, що витікають і повязані зі спірним договором кредитування.

Суд вважає не спроможними доводи відповідачів про те, що звільняються від зобовязань, оскільки позивач своєчасно не повідомив про зміну кредитора у договорі, оскільки порядок надання боржнику доказів переходу прав до нового кредитора не врегульований нормами закону, узгоджується сторонами боржником та новим кредитором, що є правом, а не обовязком, при цьому лише передбачає та встановлює наслідки настання ризиків у разі виконання боржником свого обовязку первісному кредитору та права заперечувати проти вимог за цих підстав новому кредиторові, однак аж ніяк не звільняє від виконання взятих на себе зобовязань як таких щодо погашення кредиту в цілому (ст.ст. 516, 517 ЦК України).

Крім того, як вбачається та підтверджується копіями платіжних документів про сплату кредиту з січня 2008 року по березень 2014 року, наданих самою відповідачкою ОСОБА_1, то нею починаючи з 20.09.2012 року продовжувались здійснюватись платежі по 21.03.2014 року включно з погашення кредиту до каси банку ПАТ «Дельта Банк» (т. 3 а.с. 24-38), що вказує та доводить про її обізнаність про зміну наступного кредитора у правах і зобовязаннях, про визнання нею права вимоги за позивачем як новим кредитором, та за цих підстав про продовження нею виконання зобовязань з погашення кредиту та відсотків на користь вже цього нового кредитора, тобто позивача у справі.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Довідкою, виготовленою за даними особового рахунку про рух коштів підтверджується, що заборгованість за кредитним договором № 0315/1207/71-513 станом на 28.07.2015 року складає: 8349,26 доларів США, що згідно курсу НБУ 100 доларів США - 2206,2278 грн складає 184203,70 грн., з яких у тому числі тіло кредиту 7099,35 доларів США, що в еквіваленті складає 156627,83 грн., відсотки 1249,91 доларів США, що в еквіваленті є 27575,86 грн. (т. 1 а.с. 22)

Однак, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог у частині про звернення стягнення на предмет іпотеки саме у спосіб, на якому наполягає позивач, шляхом передачі у власність, оскільки за приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз зазначених нормативних положень дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу саме позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому слід зазначити, що саме такий договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Встановлені обставини та відповідні ним відносини узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 22 березня 2017 року по справі №6-2967цс16, яка підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 11 іпотечного договору між сторонами передбачено, що іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним).

За змістом п. 12 іпотечного договору, яким обґрунтовуються позовні вимоги, за вибором іпотекодержателя застосовується один із таких наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

-за рішенням суду;

-у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель надає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням,

-згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог кіпотекодержателя, що викладене в п/п. 12.3.1. та 12.3.2. цього пункту Договору.

Відповідно до умов п/п. 12.3.1. задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Або згідно п/п 12.3.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-пролажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України Про іпотеку за піною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта суб'єкта оціночної діяльності. Сторони домовляються, що для реалізації іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб іпотекодавець, керуючись ст.ст. 237-239 Цивільного кодексу України, доручає іпотекодержателю отримувати витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо предмета іпотеки, а також представляти інтереси іпотекодавця в усіх органах.

Таким чином, суд не вбачає підстав і вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, яке можливо, але з дотриманням способу захисту порушеного права та обов'язково за умови, що такий спосіб є передбачений іпотечним договором. Як вбачається зі змісту іпотечного договору № 0315/1207/71-513 Z1 від 27.12.2007 року, зокрема п.п. 11, 12, то такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як визнання права власності за рішенням суду договором не передбачено.

В той час, суд убачає підстави задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, оскільки встановлено, що в забезпечення виконання договору кредиту №0315/1207/71-513 від 27.12.2007 року позичальником з відповідачем ОСОБА_2 також був укладений договір поруки від 27.12.07 року за №0315/1207/71-513-Р-1, правонаступником вимог за яким на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року є позивач ПАТ «Дельта Банк». Як договір надання кредиту, так і договір поруки до цього часу не визнані недійсними, діють та підтверджують права та обовязки для учасників та правонаступників цих правовідносин.

Верховний Суд України у постанові від 07 жовтня 2015 р. при розгляді справи №6-263цс15 висловив правову позицію про те, що аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у цій нормі) не є строком захисту порушеного права (строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора та субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Якщо договір поруки припинився, у тому числі й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, то інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно умов договору поруки, яким обґрунтовуються позовні вимоги, такий діє для поручителя протягом строку виконання основного зобовязання позичальником кредиту, який встановлений з 27.12.2007 року по 26.12.2037 року включно, тобто право вимоги до поручителя закінчується після закінчення шести місяців зазначеної кінцевої дати виконання основного зобовязання, таким чином позивачем позовні вимоги до поручителя предявлені в межах строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Також позивачем звернені позовні вимоги в межах строку позовної давності, оскільки розрахунком заборгованості та копіями платіжних документів, наданих позичальницею ОСОБА_1 про сплату нею кредитних коштів за основним зобовязанням з січня 2008 року по березень 2014 року включно, то останньою фактично внесений останній платіж за зобовязаннями від 21.03.2014 року (т. 3 а.с. 38), позичальник порушив зобовязання з квітня 2014 року, досудова вимога позичальниці та поручителю банком направлена від 20.082015 року, а звернувся до суду за вх. 8745/15 від 01.09.2015 року, тобто на захист права в судовому порядку, яке вважає порушеним, звернувся в межах встановленого на те строку.

Відповідно до умов п. 2 договору поруки поручитель ОСОБА_2 зобовязується відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне виконання позичальником своїх зобовязань усім належним майном та грошовими коштами.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. А відповідно до ч. 1 ст. 554 у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За цих підстав і з урахуванням усіх обставин, що наведені вище, слід вважати право позивача на своєчасне отримання платежів за кредитом порушеним і таким, що підлягає відновленню шляхом примусового стягнення з відповідача ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог зазначеної суми заборгованості за кредитом.

Згідно п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що діяла в редакції на момент предявлення позову (згідно штампу поштового відправлення від 23.08.2015 року), позивач звільнений від сплати судового збору, у звязку з чим в порядку ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру частини задоволених вимог з відповідачки ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 2763,05 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 554, 610, 1048, 1049,1054 ЦК України, ст.ст. 33,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність відмовити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», , МФО №380236, розрахунковий рахунок 373980009, юридична адреса: вул. Щорса буд. 36 «б», м. Київ, поштовий індекс 01133, заборгованість за кредитним договором №0315/1207/71-513 від 27.12.2007 року станом на 28.07.2015 року в сумі 184203 (сто вісімдесят чотири тисячі двісті три) гривні 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2763 (дві тисячі сімсот шістдесят три) гривні 05 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Кучма В.В.