АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/8249/17 (категорія: інші)

Провадження № 22-ц/790/3850/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого: - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Кружиліної О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року (суддя - Зяброва О.Г.)

у цивільній справі (№ 644/8249/17) за позовом Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради до ОСОБА_4

про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внаслідок зловживання,-

встановив:

14.12.2017 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради (далі по тексту - УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР) звернулось до суду з позовною заявою в якій просило стягнути надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внаслідок зловживання з боку ОСОБА_4 в розмірі 18127 грн. 70 коп.

В обґрунтування позовних вимог УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР зазначало, що ОСОБА_4 перебувала на обліку в УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, як внутрішньо переміщена особа з 19.11.2014 року за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 27.10.2015 року ОСОБА_4 отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 01.10.2014 № 505. За результатами перевірки Управлінням було встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 26.07.2017 року №9285543, що на чоловіка відповідача - ОСОБА_5 06.06.2008 року зареєстрована приватна 1/1 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1. Підставою виникнення права власності на зазначене нерухоме майно є договір купівлі-продажу від 25.11.2003 року №4811.

ОСОБА_4 в заявах від 27.10.2015 року, 21.06.2016 року, 19.01.2017 року та від 20.07.2017 року зазначила про відсутність у володінні будь-кого із членів сім'ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з вище зазначеним відповідач неправомірно отримала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 18127 грн. 70 коп. Про незаконно отриману суму допомоги Управління повідомило ОСОБА_4 листом від 08.08.2017 року №6581/4-11 з пропозицією повернути надмірно отримані кошти в добровільному порядку, але до теперішнього часу відповідач не повернула кошти на розрахунковий рахунок Управління.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року позов УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР надміру виплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внаслідок зловживання з боку відповідача у сумі 18127 грн. 70 коп.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставини, які мають значення для справи, на невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Також, вона не знала та не могла знати про квартиру свого чоловіка, оскільки він набув право власності ще до укладення шлюбу. Крім того, відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 року встановлений той факт, що з вересня 2015 р. шлюбні стосунки між нею та ОСОБА_5 припинені, спільне господарство не велося. Таким чином, на думку ОСОБА_4, на час подання заяви про призначення щомісячної адресної допомоги 27.10.2015 року її колишній чоловік не був членом сім'ї щодо якої призначалась грошова допомога.

УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР подало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначило, що рішення суду відповідає нормам законодавства, оскільки квартира була набута до укладення шлюбу і є приватною власністю чоловіка, тобто члена родини ОСОБА_4 і відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України. У цьому випадку не має значення перебуває ця частка квартири в спільній сумісній власності, чи в приватній власності одного із членів сім'ї.

Виплата допомоги ОСОБА_4 призначалась на неї та на її доньку, ОСОБА_6 Відповідач звернулась до Управління із заявою про призначення допомоги 27.10.2015 року перебуваючи на цей момент у шлюбі, адже у апеляційній скарзі вона зазначає про те, що шлюб було розірвано 10.11.2016року і при цьому особа не має право на власний розсуд визначати склад своєї сім'ї.

У відповідності до статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позовні вимоги про суд першої інстанції виходив із того, що відшкодуванню підлягає надміру виплачена грошова допомога внаслідок зловживання з боку ОСОБА_4 в заявах від 27.10.2015 року, 21.06.2016 року, 19.01.2017 року та від 20.07.2017 року.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає і тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для його зміни з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами, встановленими Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку встановлена щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При цьому п. 6 Порядку передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції та населені пункти.

Відповідно до п. 11 Порядку уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що 27.10.2015 року, 21.06.2016 року, 19.01.2017 року 20.07.2017 року ОСОБА_4 зверталась з заявами до УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначила про відсутність у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам від 27.10.2015 року УПСЗН в Індустріальному районі ОСОБА_4 та членам її сім'ї було призначено допомогу, як переміщеним особам, на проживання з 27.10.2015 року по 26.03.2016 року в розмірі 1326 грн., з 27.03.2016 року по 26.04.2016 року в розмірі 884 грн. (а.с.8).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам від 22.07.2016 року УПСЗН в Індустріальному районі ОСОБА_4 та членам її сім'ї було призначено допомогу, як переміщеним особам, на проживання з 21.06.2016 року по 20.12.2016 року в розмірі 884 грн. (а.с.16).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам від 23.01.2017 року УПСЗН в Індустріальному районі ОСОБА_4 та членам її сім'ї було призначено допомогу, як переміщеним особам, на проживання з 19.01.2017 року по 18.07.2017 року в розмірі 884 грн. (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки №92855543 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 26.07.2017 року вбачається, що на чоловіка відповідача - ОСОБА_5 зареєстрована на праві приватної власності 1/3 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 Ця обставина підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, р. №4-1153, 10.09.2012 року, 4-а ХДНК (а.с. 20).

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно зазначав, що не приймає до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що вона не знала, що у її чоловіка ОСОБА_5 є у власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_2, оскільки вони з 25.01.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Посилання ОСОБА_4 на те, що вона не проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 з вересня 2015 року є безпідставними, оскільки частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Таким чином, відповідач ОСОБА_4, в порушення п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, під час подання заяв 27.10.2015 року та 21.06.2016 рокуприховала інформацію про те, що її чоловік є власником квартири за адресою: квартири АДРЕСА_2, шляхом не зазначення у своїй заяві на отримання грошової допомоги факту наявності даної квартири, її місцезнаходження, що потягло безпідставне надання їй допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тій обставині, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і таким чином станом на 19.01.2017 року ОСОБА_5 вже не був членом родини ОСОБА_4, а відтак відсутні підстави, вважати, що ОСОБА_4 при зверненні 19.01.2017 року до УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР повідомила неправдиві відомості про майновий стан.

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з ОСОБА_4 на користь УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР надмірно виплаченої державної допомоги у розмірі 12 823 грн. 70 коп., які були виплачені за періоди з 27.10.2015 року - по 26.04.2016 рік та з 21.06.2016 року по 20.12.2016 рік.

Оскільки судом першої інстанції помилково визначено заяву ОСОБА_4 такою, що містить неправдиві дані про майновий стан та підстави для надання їй допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, апеляційний суд приходить до висновку, що позов УПСЗН адміністрації Індустріального району ХМР підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.1,2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року змінити.

Позов Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплаченої щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внаслідок зловживання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради надміру виплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг внаслідок зловживання з боку відповідача у сумі 12 823 грн. 70 коп. на р/р 2876, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код ОКПО 03195694, отримувач - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, вид допомоги - щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальнх послуг.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна