Номер провадження: 22-ц/785/52/18
Номер справи місцевого суду: 500/3890/13-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позовних вимогПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало до судуапеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодного доказу щодо підтвердження надання кредиту саме відповідачу ОСОБА_2, а також посилався на те,що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з такими вимогами.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна через неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та через неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 лютого 2006 року між позивачем банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір № ОDІ0RК00650032, згідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 9225грн. строком до 9 лютого 2009 року (а.с.6,7) У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором у відповідача станом на 4 червня 2013 року наявна заборгованість 84607 грн. 15коп., з яких заборгованість за кредитом 7316грн. 49коп., заборгованість за відсотками 20485грн. 40коп., заборгованість за пенею 53853грн. 26коп. (а.с.4,5)

18 червня 2013 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 84607 грн. 15 коп. за кредитним договором № ОDІ0RК00650032 від 07 лютого 2006 року.

Відповідач з позовом не погодився та стверджував, що вищевказаний кредитний договір № ОDІ0RК00650032 від 07 лютого 2006 року з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» не укладав.

27.11.2014 року представник відповідача ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з заявою про призначення почеркознавчої експертизи (а.с.98).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року була призначена по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості судово-почеркознавча експертиза.

Однак, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надіслало повідомлення № 2000 від 23 березня 2017 року про неможливість надання висновку судово почеркознавчої експертизи за матеріалами справи №500/3890/13-ц через ненадання ОСОБА_2 вільних зразків підпису в оригіналах документів та вільних зразків його почерку.

30.06.2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновки викладені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції щодо недоведеності позову та пропущення строку позовної давності є взаємовиключними. На думку апелянта, суд першої інстанції мав право відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» або через недоведеність, або через пропуск строку позовної давності, а не вказувати одразу дві причини.

Апеляційний суд Одеської області погоджується з такими доводами , оскільки строк позовної давності можливо застосувати лише у разі обгрунтованості позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» долучило до позовної заяви кредитний договір № ОDІ0RК00650032 від 07 лютого 2006 року, укладений з ОСОБА_2, розрахунок заборгованості, яка станом на 04.06.2013 року становить 84607 грн. 15 коп. (а.с.4-7) та інші документи, які підтверджують часткове погашення кредиту відповідачем.

Жодних доказів того, з урахуванням часткового погашення кредиту відповідачем, що кредитний договір № ОDІ0RК00650032 від 07 лютого 2006 року, укладений з банком не ОСОБА_2, а іншою особою, суду не надано.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори. За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, є обгрунтованими доводи позивача і заявника апеляційної скарги - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що загальна сума кредитної заборгованості відповідача перед позивачем станом на 04.06.2013 року становить 84607 грн. 15 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для захисту своїх прав, а тому йому має бути відмовлено в позові саме з цих підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч. 4ст. 267 ЦК України.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - частина перша статті 261 ЦК України.

Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України в постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, а також Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 638/10895/14-ц, провадження № 61-1795 св 18.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору № ОDІ0RК00650032 від 07.02.2006 року повернення кредиту, наданого у вигляді строкового кредиту в сумі 9 225,00 9 (девять тисяч двісті двадцять пять грн.00 коп.) встановлено у строк до 09.02.2009 року включно (а.с.6)

Як вбачається з матеріалів справи право вимоги та звернення до суду у апелянта зявилося 09 лютого 2009 року, коли закінчився строк дії договору і загальний строк сплив через три роки 9 лютого 2012 року, однак до суду банк звернувся лише 18 червня 2013 року, тобто з пропуском строку давності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За таких обставин та вимог зазначених норм права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні у звязку із порушенням норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Прийняти постанову, якою рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду про відмову в позові через його безпідставність.

В решті рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_4

Повний текст судового рішення складено 01.06.2018р.