ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 643/5842/16-ц

провадження № 22-ц/818/715/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Овсяннікової А.І., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року у складі судді Нев'ядомського Д.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзд за межі України без згоди батька та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_4., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила визначити місце проживання сина ОСОБА_3 за місцем реєстрації та фактичного проживання матері, надати дозвіл на виготовлення проїзного документа неповнолітнього сина ОСОБА_3 та його виїзд за межі України без згоди батька.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з ним за адресою: АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановити факт нецільового використання відповідачем аліментів.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів, в якій просив встановити місце реєстрації, проживання ОСОБА_2 шляхом направлення запитів до адресно-довідкового бюро ГУДМС України в Харківській області, до дільниці № 35 КП «Жилкомсервіс», до держави Португалія, допитати в якості свідків: державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, директора Департаменту охорони здоров'я, лікарів ХМДП № 13, державного виконавця ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, витребувати медичну карту відповідача з КЗОЗ «ХМКЛ № 2», особову картку відповідача з Харківського обласного центру зайнятості.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення доказів задовольнити. В обґрунтування скарги зазначив, що отримана в результаті забезпечення доказів інформація необхідна для спростування доводів ОСОБА_2, самостійно надати докази він не має можливості.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності встановлених цивільним процесуальним законом підстав для забезпечення доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, підставою для забезпечення доказів є наявність обставин, які дозволяють припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Оскільки заявником не наведено достатнього обґрунтування необхідності забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення відповідної заяви, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з клопотанням про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати їх.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.І. Овсяннікова

О.Ю. Тичкова