Справа № 573/35/18
Номер провадження 2-з/573/11/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Білопілля

Суддя Білопільського районного суду Сумської області Черкашина М.С., розглянувши заяву адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах заявника ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Білопільського районного суду Сумської області знаходиться на розгляді заява адвоката ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду Сумської області від 01 березня 2018 року, ухваленого в справі № 573/35/18 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30 листопада 2018 року від адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах заявника ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа по справі № 573/35/18 від 15 травня 2018 року, виданого Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 30 110 грн. 05 коп. заборгованості на користь ПАТ КБ «Приват Банк», а також забезпечити позову шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання вказаного виконавчого листа № 573/35/18 від 15 травня 2018 року.

Вказує, що 01 березня 2018 року Білопільським районним судом Сумської області винесено заочне рішення про стягнення заборгованості у загальній сумі 30 110 грн. 05 коп. з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк».

06 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Білопільського районного відділу виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57145608 на підставі виконавчого листа по справі № 573/35/18, виданого Білопільським районним судом 15 травня 2018 року.

06 вересня 2018 року старшим державним виконавцем Білопільського РВ ДВС по вказаному виконавчому провадженню винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2

Крім того, того ж дня винесено постанову про арешт коштів боржника.

25 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2, яка надіслана на виконання до ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш».

Зазначає, що на даний час із заробітної плати ОСОБА_2 стягуються кошти на виконання оскаржуваного заочного рішення, а у випадку його скасування це призведе до того, що права ОСОБА_2 не будуть реально поновлені та останній змушений буде звертатися до суду в цивільному порядку з позовом про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави.

Дослідивши заяву, приходжу до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб: забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4.5.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, подання заяви про забезпечення позову не передбачено на стадії розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «ОСОБА_3 та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову адвокат ОСОБА_1 фактично просить суд зупинити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, проте правомірне зупинення виконання рішення, що набрало законної сили може бути здійснено тільки шляхом оскарження його в порядку, передбаченому законами України.

Слід зазначити, що в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» чітко передбачено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК ( 1618-15 ) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, представником заявника не обґрунтовано щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого листа № 573/35/18 від 15 травня 2018 року, виданого Білопільським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 30 110 грн. 05 коп. заборгованості на користь ПАТ КБ «Приват Банк».

Враховуючи викладене та керуючись п.2 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст. 149-154, 260-261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_1, що діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 про забезпечення позову при розгляді заяви про перегляд заочного рішення Білопільського районного суду Сумської області від 01 березня 2018 року, ухваленого в справі № 573/35/18 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Сумської області безпосередньо або через Білопільський районний суд Сумської області.

Суддя: