Справа № 202/3968/16-ц
Провадження №2/202/72/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належала 1/2 частка квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1993 року, виданого Дніпропетровським домобудівельним комбінатом №1. 1/2 частину квартири згідно з договором дарування квартири від 31.03.2016 року вона подарувала ОСОБА_6. На початку квітня 2016 року невідомі особи стали їй погрожувати виселенням з квартири, та повідомили її про те, що власником 1/2 частини квартири є ОСОБА_4 на підставі договору Дарування від 17.03.2009 року. Заявляє про те, що ніколи не підписувала договір дарування від 17.03.2009 року та не вчиняла дій щодо відчуження цієї частки квартири на користь невідомої їй особі. Просила суд визнати недійсним договір дарування від 17.03.2009 року, укладений між нею та ОСОБА_4 щодо 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №897, та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, яка ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року була прийнята та обєднана в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, з 17 березня 2009 року він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 і на даний час бажає вселитися в квартиру в кімнату розміром 16,2 кв.м., визначивши порядок користування квартирою. Просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_3 та виділити йому в користування житлову кімнату розміром 16,2 кв.м.

В ході розгляду справи по суті 22 грудня 2017 року ОСОБА_4 було подано змінену позовну заяву та виключено співвідповідача (т.2 а.с.37), яка була подана з порушенням строків її подачі, а тому судом позовна заява не прийнята та розглядалися вимоги, які були подані в первісній позовні заяві. Також представником позивача в судових дебатах заявлені позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн., що не було предметом розгляду в судовому засіданні, та суперечить вимогам ст.49 ЦПК України, а оскільки такі вимоги не були предметом розгляду, тому судом по заявленим вимогам рішення не ухвалюється.

23 жовтня 2017 року ОСОБА_6 було подано зустрічну позовну заяву до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, в прийнятті якої відмовлено ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року провадження у цивільній справі в за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним закрито у звязку з відмовою позивача від позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_6 перешкоджає позивачу в доступі до квартири, тому позивач вимушений звернутися до суду.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказали, що у спірній квартирі проживають три особи: вона разом з донькою ОСОБА_3 з 2004 року та її матір. В квартирі знаходяться їх речі. Речей позивача в квартирі немає, він ніколи в ній не проживав та має інше житло. Просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Просили в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 грудня 1993 року Дніпропетровським домобудівельним комбінатом №1 згідно з розпорядженням №П-60 від 27.12.1993 року, зареєстрованого ДМБТІ та записаного в реєстрову книгу за №58п-6, належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_4 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №2-1516, належить на праві власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до договору дарування від 17.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №897, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Право власності ОСОБА_4 підтверджено витягом 22724550 КП ДМБТІ про реєстрацію права власності від 14.05.2009 року.

Згідно з договором дарування від 31.03.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за №2-134, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_6 1/2 частки квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 64144049 від 22.07.2016 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_4 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_4.

Згідно з технічним паспортом на квартиру №103 в житловому будинку №78 по вул. Байкальській в м. Дніпропетровську, виготовлений 20.02.2009 року КП ДМБТІ, двокімнатна квартира має загальну площу 51,3 кв.м., житлова площа 28,1 кв.м. та складається з двох житлових кімнат: площею 11,9 кв.м. та 16,2 кв.м., коридорів: 4,6 кв.м. і 2,6 кв.м.; кладовок: 0,5 кв.м. та 0,4 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., туалету -1,2 кв.м., кухні 8,4 кв.м., лоджій: 1,7 кв.м. та 1,8 кв.м..

Відповідно до довідки КВЖРЕП Індустріального району від 18.04.2016 року в будинку №78 квартирі №103 по вул. Байкальській в м. Дніпропетровську зареєстровані: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з 17.02.2004 року.

В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі проживають три особи: ОСОБА_6, ОСОБА_10 та матір ОСОБА_6 та дійсно чиняться перешкоди у користуванні позивачу належним йому майном. Між позивачем та відповідачем також не досягнуто домовленості щодо відшкодування позивачу вартості 1/2 частини квартири, так за весь період розгляду справи позивачу так і не надані ключі від спірної квартири.

Факт вчинення перешкод позивачу ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_6 також підтверджується її показаннями в судовому засіданні.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, що оскільки позивач має інше власне житло, в якому він зареєстрований та ніколи не проживав в спірній квартирі, а дане квартира є єдиним місцем проживання відповідача та її сімї, вселення позивача до спірного домоволодіння є неможливим та суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу ч. 1 - ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача і які підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, тому, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, суд вважає даний позов в частині вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_3 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_4 про виділення йому в користування житлову кімнату площею 16,2 кв.м. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У відповідності до наведених норм законодавства позивач ОСОБА_4 має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності.

Таким чином, враховуючи, що ідеальна частка власників спірної квартири, сторін по справі становить 14,05 кв.м., в той час як позивач просить виділити йому користуванні кімнату площею 16,2 кв.м., що перебільшує ідеальну частку кожного із співвласника, запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою буде порушувати права іншого співвласника - відповідачки ОСОБА_6, у зв'язку з чим суд вважає неспівмірним такий порядок користування квартирою та звуження прав іншого співвласника, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь на користь позивача судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись: ст. 41 Конституції, ст.ст. 319, 321, 355, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 49, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_4 (Дніпропетровська область, м. Підгородне, вул. Северна, буд. 23, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_5 (м. Дніпро, вул. Белінського, буд. 56, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_6 (АДРЕСА_5, РНОКПП НОМЕР_3) про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру № 103 розташовану у будинку №78 по вул. Байкальській у м. Дніпро.

В частині заявлених позовних вимог про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 06 лютого 2018 року.

Суддя: Л.П.Слюсар