Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1145/18
Провадження №: 2/332/756/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,про усунення перешкод у користування власністю, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1.За вказаною адресою крім позивача зареєстровані відповідачі: його мати ОСОБА_2 та відчим ОСОБА_3, які в даній квартирі не проживають з січня 2017 року. Тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратив право користування квартирою № 47 в будинку № 46 по вул.Радіаторна у м. Запоріжжі.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, були належним чином повідомлені про дату , час і місце розгляду справи.
В судовому засіданні в якості свідка був допитаний ОСОБА_1, який суду пояснив, що він є власником квартири АДРЕСА_1.За вказаною адресою крім позивача зареєстровані відповідачі: його мати ОСОБА_2 та відчим ОСОБА_3, але відповідачі в даній квартирі не проживають з січня 2017 року. Відповідачі зловживають спиртними напоями, тому позивач не підтримує з ними стосунків, відповідачі наразі проживають десь в будинку ОСОБА_3В, але адреса позивачу невідома.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на житло № 2333, виданого 17.02.2011р. Заводською районною адміністрацією (а.с.11), технічним паспортом (а.с.8-9) та витягом з реєстру права власності (а.с.10).
За вказаною адресою крім позивача зареєстровані відповідачі: його мати ОСОБА_2 та відчим ОСОБА_3, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.7), але відповідачі в даній квартирі не проживають з січня 2017 року. Відповідачі зловживають спиртними напоями, тому позивач не підтримує з ними стосунків, відповідачі наразі проживають десь в будинку ОСОБА_3В, але адреса позивачу невідома, що встановлено з пояснень ОСОБА_1, допитаного в судовому засіданні в якості свідка.
З реєстрації відповідачі в добровільному порядку не знялись, сторони не спілкуються, звязок з ними відсутній. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю, яки несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою № 47 в будинку № 46 по вул.Радіаторна у м. Запоріжжі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Повний текст рішення виготовлено 03 липня 2018 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік