РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14099/18

Провадження № 2/643/5677/18

07.12.2018 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби Україні в Московському районі м. Харкова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби, третя особа - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, про стягнення суми,

в с т а н о в и в :

01 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до про стягнення шкоди у розмірі 42641,64 грн. внаслідок визнання неконституційними положень абзацу першого підпункту 164.2.19. пункту164.2. статті164 Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання.

Управління Державної казначейської служби у Московському районі 09.11.2018 направило відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що територіальні органи Державної казначейської служби України не мають повноважень на стягнення моральної чи матеріальної шкоди з державного бюджету України. Управління не має відповідних бюджетних призначень, а тому відсутній рахунок, з якого територіальні органи казначейської служби не мають доступу.

Третя особа Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкові області 06.11.2018 направило відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, оподаткування щомісячного довічного грошового утримання позивача здійснювалась в порядку встановленому чинним законодавством до 28.02.2018. З 01.03.2018 пенсія позивачу за ставкою 18 % в частині перевищення десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не оподатковувалась. Крім того, зазначили, що при утриманні податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та військового збору 1,5 % Управління діяло відповідно до ПК України, прийнятого ВРУ. Будь-якого нормативно-правового акту, власного рішення з цих питань Управління не приймало, у звязку з чим не можуть бути визнані рішення Управління неправомірними. Жодним рішенням суду вина Управління щодо утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору не визнана, що унеможливлює застосування ст.ст. 1173, 1175 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, у звязку із наступним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(ч.2.ст.5 ЦПК).

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3ст.82 ЦПК).

Ст.152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Ч.3 цієї статті фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Ст.22 ЦК України гарантовано право особі на відшкодування збитків завданих у результаті порушення її цивільного права. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року.

Згідно ч.3 ст.22ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст.1175ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Під невідповідністю нормативно-правового акту актам вищої юридичної сили слід розуміти суперечність між нормами оскаржуваного нормативно-правового акту та нормами встановленими актами вищої юридичної сили.

Рішенням Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164Податкового кодексу України(справа про оподаткування пенсій і щомісячного грошового утримання) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць),встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним та втрачає свою чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Тобто, положення абзацу першого підпункту164.2.19пункту164.2статті164 Податкового кодексу України визнано неконституційним та втрачає свою силу з 27 лютого 2018 року на майбутнє.

Отже, до прийняття Конституційним Судом України вказаного Рішення, зокрема станом на час виникнення спірних відносин, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України підлягали застосуванню, а з 27 лютого 2018 року вказані положення застосуватись для умов оподаткування довічної грошової допомоги судді у відставці не можуть.

Між тим, невідповідність приписів Закону Конституції України як такого, може свідчити про порушення прав та інтересів особи на отримання очікуваного прибутку.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27березня 2014року № 1166-VII (далі - Закон № 1166) пункт 164.2статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Після запровадження у законодавстві України з 1 липня 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не відповідає частині першій статті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обовязку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обовязків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу.

Реалізація положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому пунктом 167.4статті 167 Кодексу.

Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану.

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка ратифікована Україною, передбачено, що держави-сторони зобовязані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обовязків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Так, з жовтня 2016 ОСОБА_2 як суддя у відставці отримував щомісячне довічне грошове утримання.

За період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно розмір утриманого податку ПДФО становить 42641,64 грн., що вбачається із довідок Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 21.09.2018.

Внаслідок прийняття Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166) пункт 164.2статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав. Після запровадження у законодавстві України в липні 2014 року оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни.

Норми абзацу першого підпункту164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено після 27.02.2018, зупинено здійснення відрахувань з пенсійних виплат, що підтверджено в судовому засіданні.

В той же час, важливо акцентувати увагу, що позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з пенсійних виплат, що, зокрема, підтверджується діями третьої особи, що перестала здійснювати відрахування податкових зобовязань з пенсійних виплат позивача після визнання вищезазначеного акту неконституційним.

Діями відповідача, третьої особи порушено конкретне право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні. Мається на увазі, що набувши право на відставку, позивач мав право очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість правомірного очікування доходу.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення.

Керуючись статтями 5, 10, 11, 12, 81, 83, 259, 263, 279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби Україні в Московському районі м. Харкова, Держави Україна в особі Державної казначейської служби, третя особа - Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, про стягнення суми - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 42641,64 грн. (сорок дві тисячі шістсот сорок одна гривня 64 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Московський районний суд м. Харкова.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, код ЄДРПОУ 375676, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач - Держава Україна в особі Управління державної казначейської служби України в Московському районі м. Харкова, , м. Харків, вул. Юрївська, 7.

Третя особа: Управління пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, , м. Харків, вул. Валентинівська, 22Б.

Суддя: О.О. Сугачова