КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/65/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення відсотків за договором позики.

В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами у справі було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою, за умовами якого 18 листопада 2010 року позивач передав ОСОБА_3 у власність грошові кошти, у сумі 695 592 дол. США.

Посилаючись на положення ст. 1048 ЦК України, якою передбачено право позикодавця на отримання від позичальника процентів від суми, якщо інше не встановлено договором або законом, просив зобов'язати відповідача виплатити на користь позивача грошові кошти в розмірі 197133, 60 дол. США, що становить 2297 709 грн. по курсу НБУ на момент подання позову, вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування районним судом обставин справи та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не досліджено чи дійсно заключав даний договір позики відповідач, не встановлено чи отримував він грошові кошти і якщо їх отримував, то фактично чи відбулося саме порушення чинного законодавства, шляхом їх неповернення, не враховано судом наявність у провадженні Подільського районного суду м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, у сумі 695 592 дол. США згідно договору про надання від 18 листопада 2010 року, по якій було призначено судову почеркознавчу експертизу, яка на момент винесення оскаржуваного судового рішення проводилася експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Посилаючись на те, що судом в порушення вимог законодавства не було зупинено провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи про стягнення основної суми боргу, а у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що судом надсилалися повістки про виклик сторін у процес, а відсутність відповідача у судовому процесі призвела до порушення його законних прав як учасника процесу, просив апеляційну скаргу задовольнити та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 01 листопада 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 позику у розмірі 695 592 дол. США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу позику у порядку та в терміни, встановлені договором (а.с.2-3).

Зокрема, у п. 4.1 договору сторони погодили, що позика надається терміном, що погоджується сторонами надалі протягом 1 місяця з моменту укладення договору позики.

У п. 4.2 договору сторони визначили, що в разі відсутності погодження дати розрахунку відповідно до п. 4.1. договору протягом 1 місяця, позика вважається видана терміном до моменту вимоги. У такому випадку, позика підлягає поверненню протягом 7 днів з моменту вимоги (п.5.1 договору).

На підтвердження факту виконання договору позики, ОСОБА_3 18 листопада 2010 року власноручно написав розписку про отримання в позику 695 592 дол. США (а.с.5-6 т.1).

У даній розписці від 18 жовтня 2010 року, наданій ОСОБА_4, ОСОБА_3 власноручно написав, що строком повернення позики є дата - 11 листопада 2011 року.

Встановлено, що у погоджену сторонами дату 11 листопада 2011 року борг за договором позики ОСОБА_3 повернутий ОСОБА_4 не був.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунок від 22 серпня 2014 року, за яким позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів за період з 19 грудня 2010 року по 22 серпня 2014 року, з застосуванням курсу НБУ станом на 22 серпня 2014 року (а.с.4 т.1).

За положенням ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києві від 04 квітня 2018 року, яке згідно витягу з ЄДРСР залишено без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики, у розмірі 695 592 дол. США, що еквівалентно 18696402 грн. 10 коп.; 124 806,36 дол. США як 3% річних, що еквівалентно 3354595 грн. 64 коп. Вирішено питання судових витрат (а.с.170-173 т.1, 1-5 т.2).

Зазначеним рішенням визнано доведеним факт укладання між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору позики від 01 листопада 2010 року та неповернення грошових коштів за цим договором у погоджений сторонами строк - 11 листопада 2011 року.

Вищезазначеним рішенням також встановлено справжність підпису та почерку ОСОБА_3 у договорі позики від 01 листопада 2010 року та розписці від 18 жовтня 2010 року, а також факт визнання боргу своїм підписом у заяві від 25 квітня 2013 року, що зокрема підтверджено Висновком судово-почеркознавчої експертизи №8977/8978/8979/8980/16-32 від 10 листопада 2016 року, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

За таких обставин, посилання апеляційної скарги про те, що судом не досліджено чи дійсно укладав даний договір позики відповідач, не встановлено чи отримував він грошові кошти і якщо їх отримував, то фактично чи відбулося саме порушення чинного законодавства, шляхом їх неповернення, не враховано судом наявність у провадженні Подільського районного суду м. Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, у сумі 695 592 дол. США згідно договору про надання від 18 листопада 2010 року, по якій було призначено судову почеркознавчу експертизу, яка на момент винесення оскаржуваного судового рішення проводилася експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд правомірно виходив з підстав його обґрунтованості, між тим, колегія суддів не погоджується з періодом, за який підлягають стягненню відсотки за користування грошима, враховуючи таке.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 11 листопада 2011 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Такий висновок наведений у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність нарахування відсотків за користування позикою не до 22 серпня 2014 року, як встановив суд, а до дати сплину строку дії договору - 11 листопада 2011 року.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за договором позики, починаючи з 19 грудня 2010 року й вказано про необхідність застосування курсу НБУ, який діяв станом на 22 серпня 2014 року - 1 дол. США = 13,112790 грн.

Згідно змісту договору позики, ОСОБА_3 зобов'язався виконати зобов'язання до 11 листопада 2011 року.

Відповідно до наявної інформації, облікова ставка НБУ за період з 19 грудня 2010 року по 11 листопада 2011 року становила 7,75 %.

З огляду на викладене, ухвалене по справі рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 190 596, 99 дол. США, що еквівалентно 2 915 496 грн. 78 коп., до 48 449,75 дол. США, що еквівалентно 635 311 грн. 40 коп.

(190 596, 99 * 7,75:100* 328:100 = 48449,75)

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року змінити шляхом зменшення суми відсотків за договором позики, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 190 596, 99 дол. США, що еквівалентно 2 915 496 грн. 78 коп., до 48 449,75 дол. США, що еквівалентно 635 311 грн. 40 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: