КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3110/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року місто Київ

справа № 761/31454/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Піхур О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на його користь грошові кошти у розмірі 3179000 грн.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно, яке належить відповідачу та яке знаходиться у нього або в інших осіб, в межах ціни позову, а саме на:

транспортний засіб марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1, 2006 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_7;

транспортний засіб марки «Skoda Octavia A7», д.н.з. НОМЕР_2, 2016 року випуску, синього кольору, шасі НОМЕР_6;

нежилі приміщення НОМЕР_8 та НОМЕР_9, загальною площею 240,30 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 34418094.

Обгрунтовуючи вказану заяву представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач у строк, передбачений зобов'язанням, позичені кошти не повернув, протягом тривалого часу ухиляється від виконання зобов'язань з повернення позики.

Зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказувала на те, що на даний час, нерухоме майно та транспортні засоби, що належать відповідачу пропонуються до продажу, про що свідчить оголошення на сайтах продажу нерухомого та рухомого майна в мережі Інтернет.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просилаухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на те, що з матеріалів справи чітко вбачається наявність об'єктивного спору та порушення прав позивача, які знайшли своє відображення в неповерненні відповідачем суми позики у розмірі 3179000 грн.

Посилалася на те, що існує реальна загроза того, що відповідач ОСОБА_3 намагатиметься здійснити відчуження всього майна, яке йому належить, задля того, щоб уникнути можливості його реалізації задля виконання можливого рішення суду про стягнення з останнього грошових коштів.

Зазначала, що застосування саме такого виду забезпечення позову, як арешт на майна є співмірним з заявленими вимогами, оскільки не обмежить права володіння та користування майном, а лише обмежить складову змісту права власності - розпорядження.

Відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від відповідача ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що неприйняття заходів забезпечення позову, як накладення арешту на транспортні засоби та нежилі приміщення, які належать відповідачу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилався на те, що накладення арешту на автомобілі та нежилі приміщення може призвести до порушення прав особи.

Колегія суддів не погоджується зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з вищевказаним позовом просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 3179000 грн.

Порушуючи питання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача, представник позивача посилалася на те, що відповідач у строк, передбачений зобов'язанням, позичені кошти не повернув, протягом тривалого часу ухиляється від виконання зобов'язань з повернення позики, а тому невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з листа Регіонального сервісного центру в місті Києві від 31 липня 2018 року №31/26-645Аз згідно відомостей Єдиного державного реєстру МВС за ОСОБА_3 станом на 31 липня 2018 року зареєстровані наступні транспортні засоби:

транспортний засіб марки «Skoda Octavia A7», д.н.з. НОМЕР_1, 2016 року випуску, шасі НОМЕР_6;

транспортний засіб марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_10;

транспортний засіб марки «Skoda Octavia A5», д.н.з. НОМЕР_3, 2010 року випуску, шасі НОМЕР_11.

При цьому, представник позивача зазначала, що згідно даних відкритих ресурсів мережі Інтернет середня ринкова вартість автомобіля «Ford Fiesta», 2006 року випуску становить 160560 грн., а середня ринкова вартість автомобіля «Skoda Octavia A7», 2016 року випуску становить 401400 грн.

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 грудня 2018 року за параметрами запиту щодо належності на праві власності відповідачу ОСОБА_3 нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 листопада 2018 року, який був наданий представником відповідача вбачається, що нежилі приміщення НОМЕР_8 та НОМЕР_9, загальною площею 240,30 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 34418094, на які представник позивача просить накласти арешт належать іншій особі - ОСОБА_4, право власності на які за останнім зареєстровано 05 жовтня 2017 року.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 3179000 грн., а відтак з урахуванням ціни позову та належності відповідачу майна на праві власності, колегія суддів вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3, а саме на:

транспортний засіб марки «Skoda Octavia A7», д.н.з. НОМЕР_1, 2016 року випуску, шасі НОМЕР_6;

транспортний засіб марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_10.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно, що належить відповідачу може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду про стягнення коштів.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2018 року скасувати та постановити нову.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить відповідачу ОСОБА_3, а саме на:

транспортний засіб марки «Skoda Octavia A7», д.н.з. НОМЕР_1, 2016 року випуску, шасі НОМЕР_6;

транспортний засіб марки «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_2, 2006 року випуску, шасі НОМЕР_10.

Боржник: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Стягувач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, який проживає за адресою: АДРЕСА_3

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення ухвали до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: