Справа № 535/486/18
Провадження № 2/535/228/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору- Котелевська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку площею 2,58 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала ОСОБА_3, який помер 22.07.2002 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523507, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 12.06.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2051, та була успадкована ОСОБА_4, яка померла 28.05.2004 року, яка прийняла спадщину, але не оформила її.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його матері - ОСОБА_4, яка померла 28.05.2004 року, він є спадкоємцем за законом, на спадкове майно, що залишилось після її смерті. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,58 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523507, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 12.06.2001 року, ОСОБА_3, який помер 22.07.2002 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2003 року, спадкоємцем на майно ОСОБА_3, померлого 22.07.2002 року, була його дружина - ОСОБА_4. Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складається зі спірної земельної ділянки. Таким чином, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка у вигляді земельної ділянки, площею2,58 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але за життя не зареєструвала право власності на неї у встановленому законодавством порядку.

Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до ОСОБА_2 деражавної нотаріальної контори однак відповідно до постанови в.о. завідувача ОСОБА_2 деражвною нотаріальною конторою ОСОБА_5 від 18.04.2018 року, вона позбавлена можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв'язку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у ОСОБА_2 районі Полтавської області йому, як спадкоємцю, не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до повідомлення відділу у ОСОБА_2 районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за № 87/169-18 від 12.04.2018 року земельна ділянка спадкодавця до Національної кадастрової системи не занесена, кадастровий номер не визначався. Згідно з ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Позивач вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє його права як спадкоємця за законом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі, заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надала.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області заперечень з приводу позовних вимог не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннямист. 200 ЦПК Українивизначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 Івановича до ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на нерухоме майно, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,58 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться на території ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області й до дня смерті належала ОСОБА_3, який помер 22.07.2002 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 523507, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області від 12.06.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2051, та була успадкована ОСОБА_4, яка померла 28.05.2004 року, яка прийняла спадщину, але не оформила її.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя