АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5764/17 Номер провадження 22-ц/786/951/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого : Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2018 року, повний текст якого виготовлено 22.02.2018 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної у м.Полтаві ради про визнання усиновлення незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Київської районної у м.Полтаві ради про визнання усиновлення незаконним та скасування рішення.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він у березні 2017 року звернувся в Управління праці та соціального захисту населення Шевченківського району щодо оформлення субсидії та збираючи необхідні документи, дізнався про те, що у 1994 році був усиновлений ОСОБА_3. Відповідно до архівного витягу з протоколу засідання №8 виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих у м. Полтаві від 17.05.1994 року було вирішено: «дозволити ОСОБА_3 усиновити ОСОБА_2». Вважає, що процедура усиновлення та його право порушено.

У позові ОСОБА_2 просив визнати усиновлення незаконним та скасувати рішення №189 від 17.04.1994 року «Про усиновлення неповнолітніх»; відновити його по батькові на «ОСОБА_2» і залишити прізвище «ОСОБА_2».

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2018 року відмовленоОСОБА_2 в задоволенні його позову повністю.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який його оскаржив, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що було порушено процедуру усиновлення: він не був повідомлений про усиновлення своєю матір'ю до 2018 року; про заяву на усиновлення дізнався тільки після отримання відповіді із Київської районної ради м.Полтави; на момент усиновлення позивачу не виповнилося ще 10 років; вітчим ніколи не користувався у нього авторитетом та повагою, позивач не відчував його членом родини, мати з вітчимом (усиновлювачем) проживали окремо.

А тому вважає, що місцевим судом не було враховано інтереси незаконно усиновленої дитини та відповідно було порушено його права і свободи.

Також ОСОБА_2 зазначив, що судом не було враховано, що відповідач не заперечував проти задоволення позову в частині визнання усиновлення недійсним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і вбачається з матеріалів справи, що мати позивача ОСОБА_5 та батько позивача ОСОБА_6 24.09.1983 року уклали шлюб. (а.с. 84). Після укладення шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на «ОСОБА_5».

31.08.1984 року народився позивач.

26.10.1987 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

01.11.1988 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно копій заяв ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на адресу опікунської ради Київського райвиконкому м.Полтави від 16.05.1994 року, останні просили про усиновлення ОСОБА_3 позивача ОСОБА_2 із зміною прізвища на «ОСОБА_2» і по батькові на «ОСОБА_2». (а.с. 75-76).

Згідно заяви позивача від 16.05.1994 року, він виявив бажання на його усиновлення чоловіком його матері - ОСОБА_3, також зазначив, що у них добрі відносини. Дана заява і підпис дитини підтверджено методистом з охорони дитинства. (а.с. 77).

З архівного витягу протоколу №8 засідання виконавчого комітету Київської районної Ради депутатів трудящих м. Полтави від 17.05.1994 року вбачається, що рішенням №189 «Про усиновлення неповнолітніх», згідно ст. 101, 102, 103 КпШС України, дозволено ОСОБА_3 усиновити ОСОБА_2 із зміною прізвища та по батькові дитини. Також зазначено, що рідний батько дитини ОСОБА_6, мешкаючий у м.Дніпродзержинськ, вихованням та утриманням дитини не займається.

Відповідно до свідоцтва про народження від 12.10.1994 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, мати - ОСОБА_5, батьком зазначений ОСОБА_3

Відповідно до ст. 102 КпШС усиновлення провадиться рішенням державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах Рад народних депутатів на прохання особи, яка бажає усиновити дитину. (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин у 1994 році).

Згідно ст. 103 Кодексу усиновителем може бути кожний повнолітній дієздатний громадянин, не позбавлений батьківських прав.

Статтею 104 Кодексу для усиновлення потрібна згода усиновлюваного, якщо він досяг десятирічного віку.

З частини 1 ст. 106 Кодексу слідує, що усиновлення може бути проведено без згоди батьків, якщо вони понад шість місяців не проживають разом з дитиною і без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не проявляють відносно дитини батьківської уваги і турботи.

На прохання усиновителя в рішенні про усиновлення повинно бути зазначено, що усиновлюваному присвоюється прізвище усиновителя і по батькові за його іменем. (ч.1 ст. 114 Кодексу).

Відповідно до ст. 120 КпШС усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей (фіктивне усиновлення), або особою, яка не може бути усиновителем. (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин у 1994 році).

Згідно ст. 123 Кодексу усиновлення скасовується, якщо воно суперечить інтересам дитини. Усиновлення може бути скасоване, якщо воно було проведено без згоди батьків усиновленого, самого усиновленого, другого з подружжя усиновителя, коли згода їх на усиновлення необхідна за законом ( частина перша статті 104, статті 105 і 107 цього Кодексу), при умові, що скасування усиновлення не суперечить інтересам дитини.

Статтею 124 визначено, що скасування усиновлення не допускається, якщо до моменту пред'явлення вимоги про його скасування усиновлений досяг повноліття.

У ст. 125 КпШС передбачено, що усиновлення без згоди батьків усиновленого може бути скасовано за позовом батьків, якщо повернення їм дитини відповідає інтересам останньої.

Скасування усиновлення з інших підстав, передбачених статтею 123 цього Кодексу, може бути проведено тільки на вимогу органів опіки і піклування або прокурора. Інші державні та громадські організації і окремі особи звертаються в цих випадках до органів опіки і піклування, від яких залежить вирішення питання про дальше направлення матеріалів про скасування усиновлення до суду.

Згідно ст. 236 СК України усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов'язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення). Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене на підставі підроблених документів. Усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у статтях 220-222 цього Кодексу. (другий з подружжя, опікун, піклувальник, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад). Якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини.

Усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров'ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім'ї. Усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. (ст. 238 СК України).

Враховуючи викладене, а також те, що при усиновленні позивача було дотримано вимоги КпШС у редакції чинній на момент проведення такого усиновлення у 1994 році, а також беручи до уваги, що згідно положень сімейного законодавства яке діяло у 1994 році, так і діючого на даний час, підстав для визнання усиновлення позивача недійсним або його скасування немає, місцевий суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи позивача викладені у апеляційній скарзі про те, що йому не було відомо про усиновлення спростовуються заявою від 16.05.1994 року, у якій він зазначив про своє бажання бути усиновленим чоловіком своєї матері - ОСОБА_3

Посилання на незадовільні стосунки у родині, як на підставу для визнання усиновлення незаконним, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження того, що усиновителем порушувалися права позивача, як усиновленої дитини або інших доказів, які б доводили, що усиновлення дійсно суперечило інтересам дитини, надано не було.

Також не може бути підставою для скасування законного по суті судового рішення визнання позову відповідачем.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2018 року та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: (підпис) В.М. Триголов

Судді: (підписи) А.І. Дорош

О.А. Лобов

З оригіналом згідно: В.М. Триголов