Справа № 535/566/18
Провадження № 2/535/245/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання за ним, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7145 га, що складається з: земельної ділянки площею 0,2289 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Спаська, 17, смт Котельва Котелевського району Полтавської області; земельної ділянки площею 0,4856 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Новоселівська, 9, смт Котельва Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 22.04.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 936.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року, він є спадкоємцем першої черги за законом. До складу спадкового майна входить вказана вища земельна ділянка загальною площею 0,7145 га. Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про спадщину, у зв'язку з відсутністю у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності спірної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Третя особа, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заперечень з приводу заявлених позовних вимог не надала.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК Українивизначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про народження серії IV-УР № 2022420, видане ОСОБА_2 райбюро ЗАГС Полтавської області 21.11.1962 року.

ОСОБА_4 помер 18 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КЕ № 244989, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Котелевського РУЮ у Полтавській області 19.06.2013 року.

Відповідно до довідки № 2028, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 18.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (стара адреса: вул. Щорса, 17, вул. Щорса, 13), смт Котельва Полтавської області. При цьому на час відкриття спадщини 18 червня 2013 року з ОСОБА_4 за вищевказаною адресою був зареєстрований син ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_4. Натомість, дочка спадкодавця ОСОБА_3, подала заяву про відмову від прийняття спадщини після його смерті .

У провадженні ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 240/2013 щодо майна ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року.

13.04.2018 року за реєстровим № 137 на імя позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером 17, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Котелевський район, селище міського типу Котельва, вулиця Спаська, який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва на право особистої власності, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради 20.12.1978 року.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Крім того, до складу спадкового майна входить земельна ділянка загальною площею 0,7145 га, що складається з: земельної ділянки площею 0,2289 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Спаська, 17 смт Котельва Котелевського району Полтавської області; земельної ділянки площею 0,4856 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Новоселівська, 9, смт Котельва Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 22.04.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 936.

Відповідно до листа за № 75/169-18, наданого відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 22.03.2018 року, земельна ділянка площею 0,7145 га, що знаходиться на території смт Котельва ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала ОСОБА_4 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельних ділянок. Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У звязку з вищевикладеним, виконуючий обовязки державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори відмовив мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку загальною площею 0,7145 га.

Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 0,7145 га, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивача можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_4, отримав у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення мене права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції, що діє на сьогодні) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. ст. 40, 121 ЗК України (в редакції, що діє на сьогодні) громадянам України можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Натомість, з державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 22.04.1998 року вбачається, що земельна ділянка була надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить на сьогодні п. г ч. 3 ст. 22 ЗК України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства надаються несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і обєднанням громадян, а не громадянам України ( фізичним особам).

До того ж, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям ЗК України № 2768-III від 25.10.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

При видачі державного акту не було звернуто уваги на допущену помилку у вказівці цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до довідки за № 137, наданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 21.03.2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,2289 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого 22.04.1998 року нині покійному ОСОБА_4, знаходиться за адресою: смт Котельва, вул. Спаська, 17 (стара адреса: вул. Щорса, 13, вул. Щорса, 17) і надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до довідки за № 138, наданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 селищної ради Полтавської області 21.03.2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,4856 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого 22.04.1998 року належна ОСОБА_4, знаходиться за адресою: смт Котельва, вул. Новоселівська, 9 (стара адреса: вул. Свердлова, 9) і надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого підсобного господарства.

Згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7145 га, що складається з: земельної ділянки площею 0,2289 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Спаська, 17, смт Котельва Котелевського району Полтавської області; земельної ділянки площею 0,4856 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Новоселівська, 9, смт Котельва Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали ОСОБА_4, який помер 18 червня 2013 року, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 001074, виданого ОСОБА_2 селищною радою Полтавської області 22.04.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 936.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя