Справа №461/9057/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі Сидорак М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові ОСОБА_1 (адреса: м. Львів, вул. Тарнавського, 44/4) про встановлення факту народження дитини, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, посилаючись на те, що вона є бабцею ОСОБА_2, який народився 02.02.2017 р. в м. Севастополі АР Крим. Отримати свідоцтво про народження внука у відділах державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження дитини має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її право на отримання свідоцтва про народження внука, переведення внука на територію України та отримання ним українського громадянства. Отже, заявник просить встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2 у м. Севастополі, Автономної республіки Крим, матір'ю якого є ОСОБА_3, громадянка України, батьком дитини є ОСОБА_4, громадянин України.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду поступило клопотання, в якому заявник просила проводити розгляд справи за її відсутності. Просила врахувати, що прізвище матері дитини вказане у медичному свідоцтві про народження дитини «Пуценко», оскільки у свідоцтві про шлюб батьків дитини вказано прізвище «Пуценко». Свідоцтво про шлюб видане органами Російської федерації. Відповідно до українського паспорту прізвище матері дитини «Онофрей», тому просила вказати в рішенні суду прізвище матері дитини саме «Онофрей».

В матеріалах справи міститься заява матері дитини ОСОБА_3 та батька дитини ОСОБА_4 про розгляд справи у їх відсутності. Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини просили задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії КВ 125355, виданим 06 квітня 1999 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Народився у с. Ольшаниця, Рокитнянський район, Київська область, Україна.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії АР400293, виданим 01 вересня 2006 року Балаклавським РВ УМВС України в місті Севастополі. Народилася у м. Севастополі, Україна.

Як зазначено у заяві ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб. Свідоцтво про шлюб видане органами Російської федерації. Від шлюбу у них народився син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Народження дитини підтверджується копією медичного свідоцтва про народження серії 67 №165592, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народила хлопчика 02 лютого 2017 року. При цьому, суд враховує, що прізвище матері дитини відповідно до паспорту України «Онофрей».

З відповіді Галицького районного у місті Львові відділу ДРАЦСу ТУЮ у Львівській області, заявниці ОСОБА_1 надано відповідь згідно з якою відмовлено у реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі свідоцтва про народження серії І-КМ №551147 від 14.02.2017 р., виданого відділом ДРАЦСу Балаклавського району м. Севастополя управління РАЦС м. Севастополя. Відмова в проведенні державної реєстрації народження дитини мотивована тим, що документ наданий заявником є недійсним і не створює правових наслідків, та не є підставою для реєстрації в органах ДРАЦСу України у зв'язку з тим, що виданий органом на тимчасово окупованій території, діяльність якого вважається незаконною відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовій режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VІ (а.с. 2). Розяснено, що питання встановлення факту народження внука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 слід вирішувати в судовому порядку.

Згідно з п. 7 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК № 298418. Відтак, заявник ОСОБА_1 є бабцею дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.11.2014 року № 1207, визначено, що Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 року № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 року, № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Встановлення факту народження дитини має для заявниці юридичне значення, оскільки з ним пов'язане виникнення, зміна або припинення майнових прав, а саме отримання свідоцтва про народження дитини.

Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256, 257-1, 259, 294 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (адреса: м. Львів, вул. Тарнавського, 44/4) про встановлення факту народження дитини- задовольнити.

Встановити факт народження дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, Україна, батьками якого є:

мати - ОСОБА_3, громадянка України, яка народилася 22 жовтня 1985 року у м. Севастополі, Україна;

батько - ОСОБА_4,громадянин України, який народився 18 липня 1982 року с. Ольшаниця, Рокитнянський район, Київська область, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Повний текст рішення складений 29.11.2018 року.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Радченко В.Є.