Справа № 462/6398/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/3740/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а:

05.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.1-2), в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 02.12.2011 року в розмірі 50315 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.12.2011 року відповідач у присутності своєї дружини ОСОБА_5 та з її згоди позичив у нього 10000 грн. строком на два роки - до 02.12.2013 року, про що надав розписку, цього ж дня ним було складено ще одну розписку, згідно з якою він визнавав перед ним (позивачем) борг іще на 40315 грн., які також зобов'язувався повернути в строк до 02.12.2013 року, однак, відповідач грошові кошти йому не повернув і на усні його вимоги про повернення боргу в добровільному порядку жодним чином не відреагував.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 50315 грн. заборгованості за договорами позики від 02.12.2011 року.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 503 грн. 15 коп. судового збору.

Повернуто ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір у розмірі 183 грн. 68 коп., згідно квитанції №09110033 від 08.09.2014 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.04.2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08.02.2017 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, просить змінити рішення суду в частині стягнення з нього боргу в розмірі 40315 грн. з підстав неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами було укладено договір позики на суму 40315 грн., оскільки не врахував норм ст.ст. 640 та 1046 ЦК України, відповідно до яких договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, однак, зі змісту самої розписки від 02.12.2011 року не вбачається, що він отримував грошові кошти у вказаній сумі від позивача. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено належними доказами факту існування невиконаних перед ним зобов'язань приватним підприємцем ОСОБА_5 на суму 4699 грн. та приватним підприємством «Кредо-Захід-Плюс» на суму 35616 грн., та факту існування між ними договірних правовідносин. Вважає, що вимоги, заявлені до нього позивачем про стягнення боргу в розмірі 40315 грн., є не доведеними та безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Судом встановлено, що 02.12.2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача (а.с.25), згідно з яким відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 10000 грн., які зобов'язувався повернути в строк до 02.12.2013 року.

Факт написання такої розписки відповідачем визнається.

Письмових доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів за цією розпискою відповідачем не надано і про це в самій розписці нічого не відображено.

Отже, факт отримання відповідачем від позивача позики на суму 10000 грн. підтверджується написаною відповідачем розпискою, яку він в судовому порядку не оспорював, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідач суду не надав, а тому є всі правові підстави для стягнення з відповідача у користь позивача боргу в розмірі 10000 грн.

02.12.2011 року відповідачем ОСОБА_3 було написано ще одну розписку (а.с.24), в якій він зазначив, що зобов'язується у строк до 02.12.2013 року повернути позивачеві борг в сумі 40315 грн., який складається з боргу в сумі 4699 грн. по підприємцю ОСОБА_5 та 35616 грн. заборгованості по приватному підприємству «Кредо-Захід-Плюс».

В цій розписці також зазначено, що після повного розрахунку підписуються акти прийому-передачі приміщення за адресою: АДРЕСА_1, між ПП «Кредо-Захід-Плюс» і ПП ОСОБА_6, а також між ОСОБА_5 і ОСОБА_6

Отже, зі змісту цієї розписки не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача грошові кошти в розмірі 40315 грн., а тому правових підстав для висновку про укладення між сторонами договору позики на вказану суму немає.

Немає правових підстав для висновку й про новацію боргу (ст.1053 ЦК України), оскільки жодних доказів на підтвердження факту існування між сторонами та вказаними в розписці особами договірних відносин та зобов'язань, які б випливали з них, позивачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 40315 грн. є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки для цього відсутні визначені законом правові підстави.

Суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, не дав належної правової оцінки доказам, які позивач подав на підтвердження своїх вимог, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 - лише про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 10000 грн.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду апеляційної скарги оскаржуване рішення скасоване, а не змінене, як просив апелянт, тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, судовий збір у розмірі 503 грн.15 коп., який сплачений ним за подання позовної заяви (а.с.6), підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача лише на суму 100 грн. 63 коп. - пропорційно до задоволених вимог (20%), а судові витрати у розмірі 873 грн. 47 коп. (судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду в розмірі 320 грн. (а.с.33) та судовий збір за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду в розмірі 553 грн. 47 коп. (а.с.67)), які поніс відповідач, підлягають відшкодуванню за рахунок позивача на суму 698 грн. 78 коп. - пропорційно до вимог, у задоволенні яких було відмовлено (80%).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч. 1 п. 1-4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (79040, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) у користь ОСОБА_2 (79057, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) заборгованість за договором позики, оформленим розпискою ОСОБА_3 від 02 грудня 2011 року, в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 100 (сто) гривень 63 (шістдесят три) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 698 (шістсот дев'яносто вісім) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.