АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/3103/17
Провадження № 22-ц/792/1141/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/3103/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2018 року (суддя Сагайдак І.М., повне судове рішення складено 18 травня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до директора Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Водоканал», директора Старокостянтинівської житлово-експлуатаційної контори про зобов'язання вчинення дій і відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. У будинку є підвальне приміщення, яке він не має змоги використовувати за призначенням, оскільки з 1999 року воно зайнято працівниками КП «Водоканал» і Старокостянтинівської ЖЕК. При цьому, витрати по утриманню підвального приміщення покладаються на власників квартир, в тому числі і на нього. У зв'язку із цим йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Він не надав своєї згоди на обслуговування будинку АДРЕСА_1 Старокостянтинівською ЖЕК, не підписував договору і не визнає нараховану заборгованість.

Тому, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь матеріальну та моральну шкоду, пов'язану із неправомірним захопленням підвального приміщення, у розмірі 6205 доларів США за період з 1999 року по 2017 рік, виділити йому частку у приміщенні підвалу площею 5 кв.м, а також виселити з підвалу працівників КП «Водоканал» та Старокостянтинівської ЖЕК.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2018 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в апеляційній скарзі просить його скасувати, позов задовольнити повністю. Посилався на незаконність судового рішення.

Згідно з п.п. 8 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

У зв'язку з чим, в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4

За цією адресою на ім'я позивача Старокостянтинівською ЖЕК та КП «Водоканал» відкрито особові рахунки і надаються послуги з утримання будинку і прибудинкової території, централізованого водопостачання та водовідведення, які позивач отримує.

Договір про надання житлово-комунальних послуг між обслуговуючими підприємствами та ОСОБА_4 не укладався.

З 1985 року будинок, у якому знаходиться квартира ОСОБА_4, перебуває на балансі Старокостянтинівської ЖЕК.

У підвальному приміщенні будинку розташована майстерня, яка у 2006 році була передана Старокостянтинівською ЖЕК Комунальному підприємству «Водоканал» і використовувалась останнім для побутових потреб, проведення нарад майстром дільниці, зберігання інвентаря.

На підставі рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №422 від 29 грудня 2016 року майстерня була передана у користування Старокостянтинівській ЖЕК з 01.02.2017 року у зв'язку із переходом до неї обов'язків з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення та централізованого опалення будинку.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При відмові в позові суд виходив з правомірності використання приміщення майстерні, неможливості в силу закону виділити ОСОБА_4 частку у підвальному приміщенні будинку, недоведеності позивачем заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон) багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

В силу ч. 1 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку (ч. 2 ст. 5 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, спірне підвальне приміщення є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 і належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир, а тому суд зробив обґрунтований висновок про неможливість в силу закону виділити ОСОБА_4 у ньому частку площею 5 кв.м.

Правомірність користування Старокостянтинівською ЖЕК підвальним приміщенням будинку встановлена судом та підтверджується матеріалами справи, а тому висновок суду про відсутність підстав для виселення працівників ЖЕК із цього приміщення є правильним.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону співвласники мають право на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності користування відповідачами спірним підвальним приміщенням та завдання унаслідок цього йому матеріальної та моральної шкоди, а тому суд обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні з відповідачів шкоди у розмірі 6205 доларів США.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» віл 24 червня 2004 року №1875-VІ споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Із матеріалів справи слідує, що Старокостянтинівською ЖЕК та КП «Водоканал» надаються комунальні послуги з утримання будинку, де знаходиться квартира позивача та послуги з централізованого водопостачання і водовідведення. ОСОБА_4 їх отримує, а тому зобов'язаний оплачувати.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_4 про незаконне нарахування плати за житлово-комунальні послуги, оскільки він не проживає у належній йому квартирі, не користується наданими послугами і відмовляється укласти договір про їх надання, правомірно відхилені судом у зв'язку з їх безпідставністю.

Крім того, правильним є висновок суду, що директор КП «Водоканал» і директор Старокостянтинівської ЖЕК є неналежними відповідачами у справі.

Частиною 1 ст. 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належний відповідач - це особа, котра повинна відповідати за позовом.

За заявленими у справі вимогами керівники підприємств не повинні відповідати.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а зводяться до незгоди з рішенням суду із наведенням аргументів позовних вимог, яким суд надав належну оцінку.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд виходить з того, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28 жовтня 2010 року.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай