ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1907/16-ц Номер провадження 22-ц/814/38/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Андрієць Д.Д. від 22 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., про визнання недійсним договору та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати частково недійсним, а саме - в частині збільшення суми позики договір від 20.12.2013 року про внесення змін до договору позики від 26.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Веселовським А.Г. та визнати припиненими права іпотеки, що виникли на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 26.12.2008 року.

Вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2008 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона отримала кошти в сумі 65000 грн. зі строком повернення до 26.12.2009 року. Виконання зобов'язань за договором позики було забезпечено іпотекою, предметом якої є квартира АДРЕСА_1.

В подальшому між ними неодноразово укладалися додаткові угоди до договору позики, якими змінювались суми боргу та процента ставка. 20.12.2013 укладено додаткову угоду, відповідно до якої сума боргу була визначена в сумі 228000 грн. із сплатою 5% щомісяця та з вимогою повернути борг в розмірі 28500 дол. США.

Вважає, що оскільки під час укладення додаткових угод грошові кошти реально не передавались, вказані угоди є безгрошовими, а тому і недійсними в частині визначення суми позики. У зв'язку з погашенням заборгованості станом на 22.01.2013 відповідно до умов попереднього договору в редакції 26.12.2008 року, нею виконані зобов'язання перед кредитором ОСОБА_3, а відтак відсутні правові підстави для забезпечення виконання договору позики, тому іпотека підлягає припиненню.

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по за договором позики, в якому просив стягнути суму боргу 2006350, 94 грн., яка складається з : 729582,16 боргу по позиці та 1276768,78 грн. в якості процентів за користування сумою позики .

Позов вмотивований невиконанням позичальником умов договору від 20.12.2013 року про внесення змін до договору позики та розрахунком, здійсненим на підставі узгодженим умовами договору розміром щомісячних процентів.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.02.2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г. про визнання недійсним договору залишено без задоволення.

Судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 551,20 грн. віднесено на рахунок позивача.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 1704165,70 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 5852,37 грн.

Ухвалюючи рішення, суд встановив відсутність доказів, які б спростували факт одержання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 228000 грн., в зв'язку з чим визнав її вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Одночасно, частково задовольняючи позов ОСОБА_3 суд встановив факт не виконання позичальником умов договору позики, що потягло за собою стягнення як суми боргу, так і нарахованих відсотків. При цьому суд не погодився з розрахунком грошового боргу, здійсненого позивачем та навів власний розрахунок.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Просила рішення суду скасувати, її позовні вимоги задовольнити, позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Зокрема вказувала про неправомірність відмови судом в задоволенні її вимог з огляду на те, що всі додаткові угоди були безгрошовими, одночасно вважаючи завищеною стягнуту судом суму боргу з безпідставно нарахованими відсотками.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.12.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до умов якого остання прийняла грошові кошти в сумі 65000 грн. з обов'язком повернути до 26.12.2009 року. Процентна ставка встановлена договором за користування грошовими коштами у розмірі 3% щомісячно від суми позики, які виплачуються до останнього дня поточного місяця.

Вказаний договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г.

В цей же день приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. посвідчено договір іпотеки, укладений між сторонами, відповідно до умов якого виконання договору забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає із договору позики, укладеного між сторонами 26.12.2008 року. Згідно умов договору іпотеки іпотекодавець отримав від іпотекодержателя позику в розмірі 65000 грн. терміном до 26.12.2009 року зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 3% щомісяця. Предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1

Протягом 2009-2013 років між сторонами неодноразово укладались договори про внесення змін до договору позики від 26.12.2008 року, предметом яких було ……..

20.12.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали останній договір про внесення змін до договору позики від 26.12.2008 року, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п.1 договору позики в наступній редакції: «позикодавець передав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 228000 грн., що за згодою сторін є еквівалентом 28500 дол. США. Сума позики отримана повністю позичальником до підписання цього договору. В разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути суму грошових коштів у гривнях, еквівалентну 28500 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.» Пункт 2 викладено в наступній редакції: «позичальник зобов'язується повернути таку ж суму грошових коштів в повній сумі і в строк до 22.12.2015 року включно.». Також договором про внесення змін до договору позики від 26.12.2008 року викладено в новій редакції пункт 4 договору, а саме: «Позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування грошовими коштами в розмірі 5% щомісячно від суми позики, які виплачуються починаючи з 22.01.2014 року до останнього дня сплати позики.».

Договір про внесення змін до договору позики від 20.12.2013 року також було посвідчено Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що станом на 15.01.2013 року ОСОБА_2 здійснила часткове погашення по договору позики в сумі 100000 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3

Враховуючи, що п.1 договору про внесення змін до договору позики від 20.12.2013 року, який підписаний сторонами та посвідчений нотаріально, містить положення про прийняття позичальником (ОСОБА_2.) грошових коштів в сумі 228000 грн., що є еквівалентом 28500 доларів США та вказаний факт не було спростовано позичальником, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог ОСОБА_2 стосовно визнання договору недійним в частині збільшення суми позики. Натомість, враховуючи невиконання позичальником умов договору позики, а саме неповернення коштів з грудня 2013 року, суд стягнув суму боргу з нарахованими відсотками в розмірі 1704165,70 грн.

Погоджуючись з правомірністю судового рішення в частині відсутності підстав для задоволення первісного позову, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром боргу з нарахованими відсотками, який виник за період з 22.01.2014 року по листопад 2016 року включно.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Вірно встановивши обставини щодо невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором позики, суд дійшов висновку про стягнення розміру заборгованості, яка станом на час подачі позову - 01.12.2016 року становить 729582,90 грн., що є еквівалентом 28500 доларів США * 2559,94 грн. за 100 дол. США (офіційний курс НБУ).

Визначаючи розмір заборгованості по процентах, суд вважав, що останні підлягають стягненню за період з 22.01.2014 року, тобто з часу здійсненню боржником першої виплати процентів згідно до умов договору про внесення змін, по 01.12.2016 року, тобто до моменту пред'явлення позову.

Вказаний висновок не повністю ґрунтується на законі та не відповідає правовим позиціям, висловленим при розгляді справ подібної категорії Великою Палатою Верховного суду,

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються ч.2 ст. 653 ЦК України. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (ч.3 цієї статті).

Так, під час розгляду справи за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про звернення стягнення на предмет іпотеки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року (справа №548/981/15-ц,) відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-939 цс 15 від 09 вересня 2015 року, зазначила, що розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов'язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

В ст.625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевказані правові позиції, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню на користь ОСОБА_3 підлягають відсотки за договором лише за період з 22.01.2014 року по грудень 2015 року включно, тобто в межах строку дії договору про внесення змін до договору позики в сумі 573553,12 грн.

За межами дії договору, строк дії якого закінчився 22.12.2015 року, захист інтересів кредитора здійснюється згідно до положень ст. 625 ЦК України, тобто шляхом нарахування 3% річних та індексу інфляції.

Між тим, як вбачається із змісту самого договору позики та фактично не спростовано ОСОБА_2 предметом останнього були саме долари США, які вона отримала, тому вказана обставина унеможливлює нарахування індексу інфляції на суму боргу, визначеного в іноземній валюті.

Враховуючи, що позика являє собою 28500 доларів США, які не були своєчасно повернуті кредитору, на його користь підлягають стягненню 3% річних, які в даному випадку складатимуть - 28500 дол. США *3% / 365 (кількість днів в році) * 342 (кількість днів прострочення) /100 = 801,20 дол. США.

Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України станом на день постановлення колегією суддів судового рішення останній становив 2775,50 грн. за 100 дол. США, отже нарахована сума 3% річних, яка підлягає стягненню становитиме 801,20 дол. США *27,755=22237,30 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка складається з суми боргу - 729582,90 грн., відсотків за договором - 573553,12 грн. ( в період дії останнього) та 3% річних 22237,30 грн., становитиме 1325373,30 грн.

За вказаних обставин рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої суми заборгованості за договором позики з 1704165,70 грн. до 1325373,30 грн. та зменшення стягнутої суми судового збору, відповідно до задоволених позовних вимог на 66%, з 5852,37 грн. до 4547,40 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо недоведення первісним позивачем обставин, якими були обґрунтовані заявлені нею вимоги.

Так, посилання апелянта на безгрошовість додаткових угод, в тому числі і останнього договору від 20.12.2013 року на тій підставі, що грошові кошти реально не передавалися та нею не отримувались, колегія суддів не бере до уваги, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, зокрема підписаним та нотаріально посвідченим договором позики, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 прийняла грошові кошти від ОСОБА_3 та зобов'язалась останні повернути на обумовлених сторонами умовах, зазначивши при цьому, що сума позики отримана нею до підписання договору.

За вказаних обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування судового рішення в часині вирішення первісного позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та судових витрат змінити, зменшивши стягнуту судом суму заборгованості за договором позики з 1704165,70 грн. до 1326862,22 грн., яка складається з 729582,90 грн. суми боргу та відсотків за договором 573553,12 грн., а також 3% річних 23726,25 грн., зменшивши при цьому розмір судового збору з 5852,37 грн. до 4574,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 грудня 2018 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Карпушин Г.Л.