ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 643/15035/17-ц

провадження № 22ц/818/827/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року у складі судді Єрмак Н.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності.

Позовна заява мотивована тим, що їй належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, зокрема, 1/3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 5-98-104047, зареєстрованого у ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 26 лютого 1998 року за № П-5-33524 та 1/3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2015 року, посвідченого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 7-804.

Зазначила, що ОСОБА_2 належить 1/3 вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 5-98-104047, зареєстроване у ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 26 лютого 1998 року за № П-5-33524.

Вказала, що у спірній квартирі зареєстрована тільки вона, однак, крім неї в ній проживає і відповідач.

Зазначила, що квартира складається з трьох кімнат житловою площею 42,7 кв. м., у тому числі перша кімната площею 10,3 кв. м., друга - 12,3 кв. м., третя - 20,1 кв. м., кухня площею 7,9 кв. м., вбиральня площею 1,1 кв. м., ванна кімната площею 2,6 кв. м., коридори площею 4,7 кв. м. та 3,6 кв. м., вбудовані шафи 1,0 кв. м., 1,9 кв. м., 1,1 кв. м., лоджія площею 7,2 кв. м., загальна площа квартири 70,2 кв. м.

Вказала, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки; виникають скандали та бійки. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів.

Просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділити у її володіння та користування житлову кімнату № 10 площею 20,1 кв. м., житлову кімнату № 4 площею 10,3 кв. м., вбудовану шафу № 11 площею 1,0 кв. м.; виділити у володіння та користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 5 площею 12,3 кв. м., вбудовані шафи № 6 площею 1,1 кв. м. та № 7 площею 1,9 кв. м.; виділити у спільне володіння та користування кухню площею 7,9 кв. м., вбиральню площею 1,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв. м., коридори площею 4,7 кв. м. та 3,6 кв. м., лоджію площею 7,2 кв. м.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 10 площею 20,1 кв. м., житлову кімнату № 4 площею 10,3 кв. м., вбудовану шафу № 11 площею 1,0 кв. м.; виділено у володіння та користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 5 площею 12,3 кв. м., вбудовані шафи № 6 площею 1,1 кв. м. та № 7 площею 1,9 кв. м.; виділено у спільне володіння та користування кухню площею 7,9 кв. м., вбиральню площею 1,1 кв. м., ванну кімнату площею 2,6 кв. м., коридори площею 4,7 кв. м. та 3,6 кв. м., лоджію площею 7,2 кв. м.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга з доповненнями мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що в спірній квартирі також проживає його дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 вересня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу розподілено на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_4

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

16 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями зазначену справу розподілено на суддю судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_5

27 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що рішення є законним. При цьому зазначила, що ОСОБА_2 виділено житлову площу, яка відповідає розміру його частки.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що оскільки сторони не дійшли згоди у порядку користування спірним майном, суд має право встановити такий порядок користування, виділивши у користування майно відповідно до розміру часток співвласників у праві власності на нього.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, зокрема, 1/3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 5-98-104047, зареєстрованого у ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 26 лютого 1998 року за № П-5-33524 та 1/3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 липня 2015 року, посвідченого Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстраційним № 7-804.

ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 5-98-104047, зареєстрованого у ДКП Харківського міського бюро технічної інвентаризації 26 лютого 1998 року за № П-5-33524.

Як вбачається з технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 42,7 кв. м., у тому числі перша кімната площею 10,3 кв. м., друга площею 12,3 кв. м., третя площею 20,1 кв. м., кухня площею 7,9 кв. м., вбиральня площею 1,1 кв. м., ванна кімната площею 2,6 кв. м., коридори площею 4,7 кв. м. та 3,6 кв. м., вбудовані шафи 1,0 кв. м., 1,9 кв. м., 1,1 кв. м., лоджія площею 7,2 кв. м., загальна площа квартири 70,2 кв. м. Всі три житлові кімнати є ізольованими. На 2/3 частки ОСОБА_1 припадає 28, 46 кв. м., на 1/3 частку ОСОБА_2 - 14,23 кв. м. Наявні матеріали справи свідчать про те, що співвласники користуються всією квартирою, однак, згоди щодо порядку користування нею не дійшли.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки неможливо забезпечити точну відповідність ідеальних часток, допускається можливість відійти в незначних обсягах від їх відповідності.

Так, розмір житлової площі, на яку ОСОБА_1 має право на користування становить 28,46 кв. м., а площа житлових кімнат, які вона просила виділити їй в користування складає 30,4 кв.м., що майже не перевищує розміру житлової площі, на яку вона має право. Перевищення є незначним, на 2,0 кв. м.

В разі виділення ОСОБА_1 цих кімнат у користування, права ОСОБА_2 жодним чином не обмежуються і не порушуються. Йому виділяється у користування житлова площа 12, 3 кв. м. замість її ідеальної частки 14, 2 кв. м., яка максимально відповідає розміру житлової площі, на користування якою він має право.

Відтак, при виділенні ОСОБА_1 у користування житлової кімнати площею 10,3 кв.м. та житлової кімнати площею 20,1 кв.м. перевищує розмір її ідеальної частки у житловій площі на 1,94 кв.м., що є незначним перевищенням її ідеальної частки і не порушує права ОСОБА_2

Доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, стосуються виділу майна з припиненням спільної часткової власності, який суд першої інстанції не розглядав, тому не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 07 грудня 2018 року.