РІШЕННЯ

іменем України

"04" грудня 2018 р. 145/1997/18

2-о/145/152/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі заявника ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

встановив :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 26 червня 1995 року в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області помер її батько ОСОБА_3.

Він до дня смерті проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (бувша Щорса), 29.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Д.Нечая (бувша Щорса), будинок 29.

За життя ОСОБА_3 розпорядився свої майном, склавши заповіт, яким належне йому на день смерті майно заповів в рівних долях їй, її рідній сестрі, ОСОБА_4 Лівонівній та її рідним братам ОСОБА_5 та ОСОБА_6. На день відкриття спадщини заповіт не змінений і не скасований.

21 листопада 1996 року вона, її рідна сестра ОСОБА_4 та її рідний брат ОСОБА_5, отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Щорса, будинок 29, який належав померлому батьку.

Спадщину на 1/4 частку даного житлового будинку прийняв її брат ОСОБА_7, він в шестимісячний термін, вступив у володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті батька, доглядав за житловим будинком, проводив його ремонт, обробляв присадибну земельну ділянку. Тому відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року він вважався таким, що прийняв спадщину. 22 травня 2017 року він помер в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області. До дня смерті він постійно проживав і був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (бувша Щорса), будинок 29.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/4 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області по вулиці Д.Нечая (бувша Щорса), будинок 29, яку він успадкував після смерті батька ОСОБА_3.

За життя її брат ОСОБА_7 своїм майном не розпорядився.

Спадкоємицею першої черги спадкування за законом після його смерті є його донька ОСОБА_8, вона спадщину після смерті свого батька не прийняла, на неї не претендує і приймати її не бажає.

Вона - спадкоємиця другої черги спадкування за законом після смерті брата. Спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 є також їхня рідна сестра, ОСОБА_4 та рідний брат, ОСОБА_5. Вони спадщину після смерті брата не прийняли, на неї не претендують і приймати її не бажають.

Вона відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті брата, так як постійно проживала разом з ним однією сім'єю до дня його смерті, що стверджується рішенням Тиврівського районного суду від 12 вересня 2018 року.

Вона звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але перешкодою у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що існують розбіжності в актових записах про її народження, про народження та смерть її брата та в актовому запису про смерть їхнього батька. А саме: в свідоцтві про народження брата записано, що народився ОСОБА_7 ОСОБА_9 і в графі батько записано: ОСОБА_7 ОСОБА_9, а в свідоцтві про смерть його батька записано ОСОБА_3 та в свідоцтві про смерть брата записано ОСОБА_7. Крім того, в свідоцтві про її народження, в графі батько замість ОСОБА_3 помилково записано ОСОБА_10.

Ще одною перешкодою у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом стало те, що в заповіті нотаріально посвідченому секретарем виконавчого комітету Ворошилівської сільської ради ОСОБА_11, 23 березня 1995 року і зареєстрованому в книзі запису нотаріальних дій за № 4, складеному ОСОБА_3, в якому він все своє майно, яке належало йому на день смерті заповідає в рівних частках їй, її рідній сестрі ОСОБА_4 Лівонівній та її рідним братам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 помилково замість ОСОБА_7 записано ОСОБА_6.

Просить встановити факт, що ОСОБА_7, який помер 22 травня 2017 року в смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області, був її рідним братом та рідним сином ОСОБА_3, який помер 26 червня 1995 року в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області;

встановити факт, що заповіт, нотаріально посвідчений секретарем виконкому Ворошилівської сільської ради народних депутатів ОСОБА_11, 23 березня 1995 року і зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій за № 4,складений ОСОБА_3, в якому він все своє майно де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає в рівних частках їй ОСОБА_4 Лівонівній, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якому помилково замість ОСОБА_7 записано ОСОБА_6 належить ОСОБА_7.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали, просять задоволити з підстав, викладених у ній.

Представник Ворошилівської сільської ради в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, не заперечує проти задоволення заяви.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що він, заявниця, ОСОБА_4, ОСОБА_7, який помер 22 травня 2017 , - діти ОСОБА_3, який помер 26 червня 1995 року. Батько написав заповіт, де все своє майно заповів їм в рівних частках, однак помилково ОСОБА_12 у заповіті записано як ОСОБА_13..

Свідок ОСОБА_4 дала аналогічні показання.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, так як факти, що ОСОБА_7, який помер 22 травня 2017 року в смт Тиврів Тиврівського району Вінницької області, був рідним братом заявниці, а у заповіті (а.с.9), посвідченому секретарем виконавчого комітету Ворошилівської сільської ради ОСОБА_11 23 березня 1995 року і зареєстрованому в книзі запису нотаріальних дій за № 4, ОСОБА_3 своє майно, яке належало йому на день смерті заповів в рівних частках заявниці, ОСОБА_4 Лівонівній, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, (помилково зазначеному як "Лівоновичу"), стверджується довідками виконавчого комітету Ворошилівської сільської ради № 614 та № 615 від 05 грудня 2013 року (а.с.11, 13), № 978 від 25 жовтня 2018 року (а.с.14), № 285 від 25 травня 2018 року (а.с.12), виписками з погосподарських книжок Ворошилівської сільської ради за 1950-1952 роки та за 1953-1955 роки (а.с.17-18), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21 листопада 1996 року (а.с.10), рішенням Тиврівського районного суду від 12 вересня 2018 року (а.с.22-23), а також показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які в судовому засіданні підтвердили дані факти.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 13, 18, 76, 81, 263-265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.09.1995 Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_7, який помер 22 травня 2017 року в смт Тиврів Тиврівського району Вінницької області, був рідним братом ОСОБА_1 та рідним сином ОСОБА_3, який помер 26 червня 1995 року в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області.

Встановити факт, що заповітом, нотаріально посвідченим секретарем виконкому Ворошилівської сільської ради народних депутатів ОСОБА_11 23 березня 1995 року і зареєстрованим в книзі запису нотаріальних дій за № 4, складеним ОСОБА_3, все своє майно, де б воно не було і чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_3 заповів в рівних частках ОСОБА_1 Лівонівній, ОСОБА_4 Лівонівній, ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 05.12.2018 р.

Суддя Ратушняк І. О.