КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/14309/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/566/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

4 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 19 лютого 2016 року з вини ОСОБА_3 у ДТП пошкоджено належний їй автомобіль Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1.

Згідно зі Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 27 лютого 2016 року №02-27/02, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу складає 131784,57 грн., з яких 50000 грн. відшкодовано страховою компанією відповідача.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_3 81748,57 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля та 20000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 81784,57 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір стягнутої суми виходячи з реальних збитків, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів KiaRio, державний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_3, та Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року ОСОБА_3 визнано винною у спричиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі Звітом про оцінку колісного транспортного засобу від 27 лютого 2016 року №02-27/02, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу автомобіля Volkswagen Polo складає 131784,57 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ &quДа;Київський страховий дім&q?ов;, якою потерпілій особі виплачено 50000 грн. страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин завдання шкоди з вини відповідача, урахував факт того, що цивільна відповідальність винної особи була застрахована, відтак розмір відшкодування визначив відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Рішення суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржується, а тому, виходячи з наданих законом повноважень, колегія суддів не перевіряє рішення в цій частині.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом порушено порядок прийняття заочного рішення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року відкрито провадження та призначено судове засідання на 6 лютого 2017 року, про що ОСОБА_3 повідомлена 23 грудня 2016 року.

6 лютого 2017 року судове засідання відкладено на 20 квітня 2017 року за клопотанням ОСОБА_3 Про наступне судове засідання ОСОБА_3 повідомлена 14 лютого 2017 року.

У зв'язку із перебуванням 20 квітня 2017 року судді у відпустці наступний розгляд справи призначено на 27 липня 2017 року

19 квітня 2017 року представником відповідача подані заперечення проти позову, а 20 квітня 2017 року клопотання про призначення авто-товарознавчої та авто-технічної експертиз.

26 липня 2017 року представником відповідача подано клопотання про відкладення 27 липня 2017 року розгляду справи.

27 липня 2017 року судове засідання відкладено на 16 січня 2018 року у зв'язку із неявкою сторін.

Поштовий конверт із викликом ОСОБА_3 на 16 січня 2018 року повернувся без вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

15 січня 2018 року представником відповідача подано клопотання про відкладення 16 січня 2018 року розгляду справи.

16 січня 2018 року судове засідання відкладено на 6 квітня 2018 року у зв'язку із неявкою сторін.

Поштовий конверт із викликом ОСОБА_3 на 6 квітня 2018 року повернувся без вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Матеріали справи не містять відомостей про розгляд судом клопотання про призначення автотоварознавчої та автотехнічної судових експертиз.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. (ч.1)

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. (п.1 ч.2)

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). (ч.4)

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином була обізнана про всі судові засідання у справі, окрім останнього. Передбачена законом повторність неявки не означає, що вона має співпадати із датою прийняття судового рішення. Учасник справи, який не з&q?уд;являвся до суду, але був повідомлений про розгляд справи, при цьому не був фактично повідомлений про останню дату судового засідання, може вважатися таким, що до нього підлягають застосуванню правила заочного розгляду справи.

Провадження у справі має здійснюватися з дотриманням розумних строків, а учасники справи повинні сприяти цьому. У разі незаінтересованості відповідача в розгляді справи, який належним чином повідомляється судом про розгляд справи, позивач не може у зв'язку із таким зволіканням зазнавати власних незручностей та надмірно довго очікувати розгляду справи по суті.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано процесуальний порядок розгляду справи у заочному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначене статтею 1192 ЦК України, правило, що збитки мають бути відшкодовані у реальному обсязі включає можливість стягнення суми, яка визначена як необхідна для їх покриття, або стягнення фактично витраченої суми, що витрачена на відновлення майна. Як що ж стягується сума, яка необхідна для відновлення майна, то після його фактичного відновлення потерпіла особа має право на стягнення додаткових коштів, якщо це не покрито за рахунок стягнутих коштів, або зобов'язана повернути винній особі, залишок, якщо відновлення здійснено за меншу суму.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідальність є наслідком та означає засноване на законі зобов'язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із правовими принципами та правилами. Це зобов'язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов'язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов'язання).

Згідно із змістом п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та змістом п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Доводи скаржника, що судом не встановлено, чи відновлено транспортний засіб, розмір фактичних витрат та не вирішено питання про передачу відповідачу складових частин, які не можуть далі використовуватися за призначенням у зв'язку із ДТП, проте які мають певну цінність, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача не вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу, а матеріальний збиток, завданий ДТП з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, відновлюваний ремонт автомобіля проведено, проте сума ремонту значно вища за суму позову, оскільки відремонтовано як пошкодження, завдані ДТП, так і інші пошкодження, не пов'язані з даною пригодою. Замінені в процесі ремонту деталі позивачу не передавалися, питання щодо повернення замінених запчастин відповідачем в суді першої інстанції не ставилося.

Посилання скаржника на те, що Звіт від 27 лютого 2016 року №02-27/02 складений із порушенням п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 №142/5/2092, а саме: заподіювача шкоди не повідомили вчасно про огляд автомобіля, оскільки як встановлено судом, відповідач належним чином повідомлялась про час та місце проведення огляду автомобіля, було проведено рецензію даного звіту, якою встановлено, що звіт складено у відповідності з діючими нормативно-правовими актами по оцінці майна.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 6 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді