Справа № 707/2-2821/2009
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Кожух О.А., Собослой Г.Г.,

секретарі: Микуляк Є.В.,

за участі представників - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2009 року (Головуючий - Феєр І.С.) у справі за заявою ПАТ «ОТП Банк» в особі представника Федина Сергія Богдановича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2009 року позивач Публічне акціонерне товариство „ОТП Банк" в особі представника позивача Федина Сергія Богдановича звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-801/031/2007 від 05 червня 2007 року.

26 серпня 2009 року представник позивача надіслав на адресу суду клопотання в якому в порядку забезпечення позову просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2009 року клопотання про забезпечення позову задоволено частково.

Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, українцю, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, українці, яка проживає за адресою АДРЕСА_2 у праві виїзду за кордон шляхом накладення тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України до виконання своїх зобов'язань перед АТ „ОТП Банк".

В решті клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали в частині тимчасового обмеження права на виїзд за кордон ОСОБА_3 та в цій частині закрити провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Так, матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2009 року позивач Публічне акціонерне товариство „ОТП Банк" в особі представника позивача Федина Сергія Богдановича звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №МL-801/031/2007 від 05 червня 2007 року.

26 серпня 2009 року представник позивача надіслав на адресу суду клопотання в якому в порядку забезпечення позову, просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 жовтня 2009 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства „ОТП Банк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „ОТП Банк" - 558 780 грн. заборгованості та 1700 грн. судових витрат та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось.

Як вбачається з наданої відповіді начальника Мукачівського МВ ДВС від 26.07.2018 року, то встановлено, що на виконанні в Мукачівському МВ ДВС Мукачівського МРУЮ перебувало виконавче провадження №19295546, відкрите на виконання виконавчого листа №2-2821, виданого 16.11.2009 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» 560600,51 гривень.

Вказане виконавче провадження 30.09.2010 року завершене на підставі п.10 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку із передачею на виконання до ППВР ВДВС ГУЮ в Закарпатській області.

Станом на 26.07.2018 року на примусовому виконання в Мукачівському МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження №51631510 відкрите на виконання виконавчого листа 2/303/6718/16 виданого 04.05.2016 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 3022499,84 гривень.

Задовольняючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначався ст. 152 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК України не було передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. Тому, враховуючи, що в цивільному процесі була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не вправі застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Тобто суд протиправно тимчасово обмежив апелянта у праві виїзду за кордон шляхом забезпечення позову, а відтак ухвала суду в цій частині не може залишатися в силі.

При цьому, хоча ОСОБА_3 в апеляційної скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції лише в частині обмеження його у праві виїзду за кордон, однак апеляційний суд, виходячи з приписів ч.4 ст. 367 ЦПК України, вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги та скасувати ухвалу й у частині обмеження в праві виїзду за кордон гр. ОСОБА_6 В даному випадку апеляційний суд враховує, що встановлення такого обмеження щодо ОСОБА_6 оскаржуваною ухвалою свідчить про явне порушення судом норм процесуального та матеріального права, та крім того це грубо порушує гарантоване Конституцією України та ЄКЗПЛ право особи на свободу пересування. Тобто в цій частині ухвала суду першої інстанції також не може залишатися в силі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в частині встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні такого клопотання.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 04 вересня 2009 року в частині встановлення обмежень у вигляді права виїзду за кордон гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_3, скасувати.

В задоволенні клопотання ПАТ „ОТП Банк" про забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у праві виїзду за кордон відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.08.2018 року.

Головуючий

Судді