Справа № 236/1379/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 м. Лиман

Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Плаксіної Є.В.,

заявника ОСОБА_1,

свідка ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2018 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області померла його мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті - атеросклеротичний коронарокардіосклероз. За фактом її смерті було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті від 26 березня 2018 року. Крім того, 27 березня 2018 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки ОСОБА_1 було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2. Оскільки свідоцтво про смерть було видано на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, воно не відповідає встановленим вимогам законодавства України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть.

Тому заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області, причина смерті - атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у заяві, пояснив, що є сином померлої. ОСОБА_3 хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла вдома від атеросклеротичного коронарокардіосклерозу у віці 86 років в м. Донецьку Донецької області, похована також в м. Донецьку. Просив встановити факт смерті його матері ОСОБА_3.

Представник заінтересованої особи - Лиманськй міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, вирішення заяви покладає на розсуд суду (а.с.20).

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив обставини викладені у заяві. Суду показав, що знає родину зявника близько 30 років. ОСОБА_1 є сином померлої та підтвердив той факт, що ОСОБА_3 хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Похована в м. Донецьку.

Всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, вислухавши заявника, свідків, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив фактичні обставини і прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3, що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 14 травня 1956 року, де в в графі мати записана російською мовою "ОСОБА_3" (а.с. 9).

Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Заявник ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, про що свідчить довідка № від 30 червня 2016 року, та тимчасово зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Таким чином заявник, як син померлої ОСОБА_3має право на звернення до суду з відповідною заявою.

Заявник підтверджує факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області, копією лікарського свідоцтва про смерть № 1126 та копією довідки про причину смерті, виданих Республіканським бюро судово-медичної експертизи Міністрерства озорони здоров"я так званої Донецької Народної Республіки 26 березня 2018 року (а.с. 12, 13), та копією свідоцтва про смерть, виданого 27 березня 2018 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої ДНР, серії НОМЕР_2, актовий запис № 519 (а.с. 14).

Заявник ОСОБА_1 звертався до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть ОСОБА_3, але в проведенні державної реєстрації смерті йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.5).

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно змісту ст. 18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть державного зразку.

Суд сприймає надані заявником лікарське свідоцтво про смерть № 1126 та довідку про причину смерті, видані Республіканським бюро судово-медичної експертизи Міністрерства озорони здоров"я так званої Донецької Народної Республіки 26 березня 2018 року (а.с. 12, 13), та свідоцтво про смерть виданого 27 березня 2018 року Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції так званої ДНР, серії НОМЕР_2, як носії конкретної інформації факту смерті ОСОБА_3, при цьому не може визнати їх належними та допустимими доказами, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України.

Відповідно до Розпорядження КМУ від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк Донецької області є населеним пунктом, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Отже, заявником доведено неможливість одержання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 іншим шляхом.

Досліджені судом докази у їх сукупності: показання свідка, письмові докази, фотознімки з місця поховання (а.с. 14а), надають суду можливість зробити висновок про те, що заявником обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьк Донецької області, причина смерті - атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Відповідно до вимог п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" заявника звільнено від сплати судового збору.

На підставі Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та керуючись ст. ст. 4, 5, 258, 259, 264, 317 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 25, м. Лиман, Донецької області - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши датою її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна, причиною смерті - атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення виготовлений 25 травня 2018 року.

Суддя О.В. Бікезіна.