Справа № 521/4251/18
Провадження № 2/515/1281/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 26 травня 2016 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за № 613.

Від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В листопаді 2017 року, після довгих сварок та з'ясувань стосунків, сторони прийняли рішення розійтись.

Причиною розпаду сімї, як зазначає позивач, стало те, що вони втратили почуття кохання один до одного, у них різні погляди щодо подальшого сумісного проживання, між ними часто виникали сварки з різних побутових причини, а також у них відсутнє взаєморозуміння між собою, тому вважає, що збереження сім'ї неможливе, оскільки суперечить його інтересам. Враховуючи, що сім'я фактично розпалась, тривалий час проживають окремо один від одного, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, у звязку з чим просить розірвати шлюб у судовому порядку.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2018 року вищезазначену справу було передано за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року було прийнято справу до розгляду, відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання.

Позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 21, 22 ).

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечуючи проти вимог позову (а.с. 15 ).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляду.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб І-ЖД № 255767 від 26.05.2016 року (а.с.4), 26 травня 2016 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який був зареєстрований у Київському районному у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №613.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, вони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують з листопада 2017 року, не спілкуються, втратили почуття взаємної поваги та кохання один до одного, примирення сторони по справі не бажають, про що свідчать подані ними заяви (а.с,.а.с.21,15 ).

За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, на думку суду, сім'я розпалась остаточно й шлюб між ними варто розірвати.

При цьому, суд керується вимогами ст. 24 СК України, яка регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти цього, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як видно із свідоцтва про шлюб, у зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка змінила прізвище з "Мігіріна" на "Самолюк". В поданій до суду заяві (а.с.15), остання просила залишити їй прізвище "Самолюк". Тому, підстав для відновлення дошлюбного прізвища відповідачки, суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд також вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що згідно абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 704,80 гривень згідно квитанції №0.0.985684362.1 (а.с.1) від 14.03.2018 року.

Керуючись ст.ст.56, 104, 105, 110-115 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 26 травня 2016 року у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено актовий запис за №613 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які мають одну неповнолітню дитину.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище Самолюк.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотирьох) грн.80 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Семенюк