Провадження № 2/127/4858/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В.В.,

за участі секретаря - Гончарука І.О.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить 57/100 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про право приватної власності на будівлю від 26.01.1970 року виданого Вінницьким міським житловим управлінням на підставі рішення виконкому Вінницької Ради депутатів трудящих №12 від 06.01.1970 року.

Частка в розмірі 43/100 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4

По даній адресі відбулася заміна нумерації будинку, а саме з будинку АДРЕСА_2 на будинок АДРЕСА_3 та відповідно до додатку №3/206 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Вінницької міської ради та довідки №7254 від 24.09.2018 року КП «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» Вінницької міської ради. На сьогоднішній день, кінцевий номер будинку по АДРЕСА_1

Згідно довідки про склад сім'ї виданої Квартальним комітетом «Лівобережний» від 30.05.2018 року №116 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований син позивача - ОСОБА_2, однак він не проживає в зазначеному будинку понад двадцять років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться у зв'язку з виїздом за кордон, що створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном, оскільки на відповідача нараховуються комунальні платежі і це перешкоджає отримати субсидію, що й послужило підставою для позивача звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити. Щодо винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб порталі судової влади.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона являється далекою родичкою позивача і їй відомо, що ОСОБА_2 уже понад двадцять років проживає за кордоном і там у нього своя сім'я. На Україну приїжджав останній раз приблизно три роки тому. Ніяких коштів на утримання будинку чи для сплати комунальних платежів, відповідач не надає, його особистих речей в будинку немає.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, є власником 57/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.01.2070 року за № 12 (а.с.9).

Згідно технічного паспорту на садибний ( індивідуальний) житловий будинок за АДРЕСА_3, його власниками є: ОСОБА_4, якій належить 43/100 частки будинку та ОСОБА_1, якому належить 57/100 частки будинку (а.с.10-12).

Довідкою Вінницької міської ради «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що будинку АДРЕСА_3 присвоєно № 171 згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року №200 9 (а.с. 18).

Відповідно до довідки про склад сім'ї та розміри платежів за житлово - комунальні послуги в будинку зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який не проживає з 1998 року (а.с.13).

Довідкою квартального комітету «Лівобережний», підтверджується, що позивач зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_1 за зазначеною адресою зареєстрований, але з 1989 року не проживає (а.с.14-16).

Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним та підписаним сусідами: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, підписи яких посвідчено головою комітету мікрорайону «Лівобережний» за №1775 від 29.08.2018 року ОСОБА_9, підтверджується, що ОСОБА_2 фактично не проживає в АДРЕСА_3 починаючи з грудня 1990 року по теперішній час (а. с. 17).

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №12383 на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 29.12.2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на 57/100 частки житлового будинку на підставі свідоцтва НОМЕР_2 про право приватної власності на будівлю від 26.01.170 року, виданого Вінницьким міським житловим управлінням на підставі рішення виконкому Вінницької Ради депутатів трудящих №12 від 06.01.1970 року (а.с.19).

Судом також взято до уваги письмові пояснення сусідів позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про те, що відповідач ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 1998 року. (а.с.20-21).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст.405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.13-16), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим він підлягає визнанню таким, що втратив право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік встановлено, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі за клопотанням позивача ОСОБА_1 підлягають залишенню за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст.12, 13, 19, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 57/100 часткою житлового будинку АДРЕСА_1

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса місця проживання АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в АДРЕСА_1

Суддя: В.В. Антонюк