Справа № 305/232/18
Провадження по справі 2/305/325/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Корадіні А.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, як представника за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_4 до Рахівської міської ради Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, як законного представника в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого майна, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом (у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який діє, як представник за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, як законного представника в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину нерухомого майна, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом (у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Позовні вимоги мотивує тим, що з громадянином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2008 року. Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2014 року (справа№305/1275/14-ц) даний шлюб було розірвано, а рішення суду 08 липня 2014 року набуло законної сили. При реєстрації розірвання шлюбу позивачкою було залишене прізвище взяте нею при реєстрації шлюбу, - «ОСОБА_4», однак 03 березня 2017 року нею було змінено прізвище на «ОСОБА_4». ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянин ОСОБА_9 помер, про що Міською адміністрацією міста Прага-10 (десятий район) в книгу реєстрації актів громадянського стану про смерть внесено відповідний запис за №650 від 22 жовтня 2016 року. У відповідності до положень частини і статті 1220 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) відкрилася спадщина на все спадкове майно, що належало на праві приватної власності громадянину ОСОБА_9 чи на яке він мав відповідне право. Таким спадковим майном являється: житлова квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 (індексний номер витягу: 3480280), сформованим та виданим 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С.; земельна ділянка площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (індексний номер довідки: 59021167), сформованою та виданою 13 травня 2016 року державним реєстратором ОСОБА_12 Дане нерухоме майно, згідно зазначених правовстановлюючих документів, в 1/1 (одній цілій) частині належало на праві приватної власності спадкодавцю, ОСОБА_9, право власності на яке він набув в порядку частини і статті 328 Цивільного кодексу України (підстави набуття права власності), та в порядку положень статей 116-118 Земельного кодексу України (підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності). За свого життя спадкодавець, ОСОБА_9, заповітних розпоряджень (заповітів) не складав, у зв'язку із чим спадкування здійснюється в порядку положень Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». 25 січня 2018 року позивачка звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області (м. Рахів, вулиця Миру, будинок №1, Закарпатської області), тобто, за місцем знаходження спадкового майна із відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Заява зареєстрована в спадковому реєстрі за №61910946, нотаріусом відкрита спадкова справа за №20/2018. Однак, у видачі такого правовстановлюючого документу позивачці, ОСОБА_4, Державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Пріц О.І. було відмовлено в зв'язку із відсутністю родинних зв'язків спадкодавця і спадкоємця, про що зазначено в постанові нотаріуса №2 від 25 січня 2018 року. Нерухоме майно, яке набуте позивачкою за час її спільного проживання зі спадкодавцем, ОСОБА_9, в зареєстрованому шлюбі (з 09.09.2008 по 08.07.2014), що складається із житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, являється спільним сумісним майном, як майном подружжя, в рівних частинах з часу його придбання. Оскільки, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1, дане майно в 1/1 (одній цілій) частині є зареєстрованим за ОСОБА_9 і відносно цього майна виник спір, тому вищевказане майно, у відповіднсті до статті 392 Цивільного кодексу України, слід визнати спільним сумісним майном з наступним визнанням за позивачкою права власності на його 1/2 (одну другу) частину. Нерухоме майно, яке набуте громадянином ОСОБА_9 під час його перебування у шлюбі з позивачкою, що складається із земельної ділянки площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, у відповідності до положень пункту 5 частини і статті 57 Сімейного кодексу України являється майном, що є особистою приватною власністю чоловіка, його ж спадкодавця, ОСОБА_9, на яке розповсюджуються положення Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом». Відповідно до записів у свідоцтві про смерть UL 344709 cпадкодавця, ОСОБА_9, виданого 22 жовтня 2016 року міською адміністрацією міста Прага-10, та в паспорті громадянина України НОМЕР_3, виданого 12. січня 1998 року Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області на ім'я громадянина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що останній був зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 з 16 вересня 2012 року і зазначена адреса місця проживання, реєстрації cпадкодавця останнім до дня його смерті не змінювалася. Відомості про його виселення та/чи зняття з реєстрації місця проживання відсутні. Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивачки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, остання є зареєстрованою за адресою: будинок АДРЕСА_2 з 14 вересня 2010 року. Виходячи із даних об'єктивних обставин, громадянка ОСОБА_4, набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (частина і статті 1264 Цивільного кодексу України), та як особа, яка таку спадщину прийняла, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частина з статті 1268 Цивільного кодексу України). Таким чином, враховуючи те, що на час відкриття спадщини спадкоємці 1-3 (першої-третьої) черг спадкоємців за законом, якими являються: сестра, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає в АДРЕСА_3; брат, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець АДРЕСА_3; сестра, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка АДРЕСА_3 та громадянка ОСОБА_3, 1982 року народження, мешканка АДРЕСА_4, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, спадщину не прийняли, оскільки, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживали і заяв, протягом строку, визначеного положеннями статті 1270 Цивільного кодексу України, до нотаріальної контори за місцем розташування нерухомого майна не подавали, то спадщину після смерті громадянина ОСОБА_9 в 1/1 (одній цілій) частині в порядку положень частини 4 статті 1264 (четверта черга спадкоємців за законом), частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України (постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини) прийняв лише один спадкоємець за законом, а саме - ОСОБА_4, вона же позивачка, так як на час відкриття цієї спадщини лише вона постійно проживала разом зі спадкодавцем за місцем її/його реєстрації: АДРЕСА_2, Україна. Таким чином, матеріалами даного цивільного позову доводиться той факт, що спадкоємцем всього спадкового майна, в тому числі, нерухомого, зокрема: 1/2 (однієї другої) частини житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів; 1/1 (однієї цілої частини) земельної ділянки площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, являється спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом, ОСОБА_4, яка в порядку частини і статті 1264, частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутності її відмови від спадщини протягом строку, визначеного положеннями частини і статті 1270 цього ж Кодексу. Звернення ж позивачки до суду із вимогою визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом в відповідних частинах зумовлене невизнанням її права на отримання правовстановлюючих документів, зокрема, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю родинних зв'язків спадкодавця зі спадкоємцем, про що прямо зазначено державним нотаріусом у виданій ним постанові №2 від 25 січня 2018 року.Таким чином, об'єктивними обставинами справи та належними і допустимими доказами доводиться факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем більше п'яти років на час відкриття спадщини, факт постійного її проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а враховуючи те, що вирішення питання, яке являється предметом цивільного позову, іншим правовим шляхом не являється можливим із-за наявності правового спору між сторонами справи. Позивачка в порядку частини 1 статті 30 Цивільного процесуального кодексу України звертається до суду із заявою для прийняття відповідного рішення, в тому числі, про встановлення юридичного факту та визнання за нею відповідного цивільного права.

В судовому засіданні, представник позивачки ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. В своїх показах зазначив, що житлова квартира АДРЕСА_1, являється спільною сумісною власністю його довірительки ОСОБА_4 та померлого ОСОБА_9, оскільки придбана під час перебування останніх у шлюбі. В зв'язку з наведеним, за ОСОБА_4 слід визнати право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири, як спільну сумісну власність подружжя. Окрім того, вважає що гр. ОСОБА_4 набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем ОСОБА_9 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та як особа, яка таку спадщину прийняла, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Поряд з цим визнав, що неповнолітній ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, у відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. Однак зазначив, що не буде зменшувати позовні вимоги, оскільки його довірителька домовилася із законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відсутність претензій з їх боку на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_9. З вище наведених підстав просив позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачкою.

Представник відповідача Рахівської міської ради Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з'явився, однак міський голова ОСОБА_17 подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. За наявності належних доказів, проти задоволення позову не заперечують.

Представник відповідача Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з'явився, сільський голова ОСОБА_18 подав заяву, в якій зазначив, що виконавчий комітет підтримує позовні вимоги ОСОБА_4 Просив розглянути справу без представників Білинської сільської ради.

Відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причину своєї неявки суд не повідомили, відзиву на день судового розгляду справи, не надали.

Законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Однак, просила залишити її сину ОСОБА_2 право на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_9 та яке належить йому по закону. На запитання представника позивача ОСОБА_1 про те, чи визнає вона той факт, що її колишній чоловік ОСОБА_9 та позивачка по справі ОСОБА_4 проживали разом однією сім'єю протягом останніх п'яти років до дня смерті ОСОБА_9, відповіла, що не цікавилася тим як вони жили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, Пріц О.І. надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Даскало Г.В. надала заяву про розгляд справи без її участі, у зв'язку з перебуванням у відпустці.

Свідок ОСОБА_19, в судовому засіданні ствердила, що проживає в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1, в якому у травні 2013 року, що ОСОБА_4 та ОСОБА_9 купили квартиру у будинку, де проживали разом до вересня 2016 року.

Свідок ОСОБА_20, ствердила, що вона являється сусідкою позивачки по вулиці Комарова. Зазначила, що громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_9, як подружжя дуже добре жили, періодично виїзджали у Чеську Республіку. Разом жили до смерті ОСОБА_9

Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4, зареєструвала шлюб із громадянином ОСОБА_9 09 вересня 2008 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 101.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1275/14-ц від 27 червня 2014 року, яке набуло законної сили 08 липня 2014 року шлюб було розірвано.

Вище наведене підтверджується Витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №4 щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданим 04 жовтня 2016 року Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області.

При реєстрації розірвання шлюбу позивачкою було залишене прізвище, взяте нею при реєстрації шлюбу, - «ОСОБА_4», однак 03 березня 2017 року нею було змінено прізвище на «ОСОБА_4», про що зазначеним вище Відділом було складено запис акта про зміну імені №18 від 03 березня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянин ОСОБА_9 помер, про що Міською адміністрацією міста Праги-10 (десятий район) в книгу реєстрації актів громадянського стану про смерть внесено відповідний запис за №650 від 22 жовтня 2016 року.

Судом встановлено, що у період перебування позивачки ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі (з 09.09.2008 по 08.07.2014), останнім 16.05.2013 було набуто у власність, на підставі договору купівлі-продажу житлову квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_1 (індексний номер витягу: 3480280), сформованим та виданим 16 травня 2013 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С .

Позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 09.09.2008 по 08.07.2014, отже дані цивільні правовідносини слід врегульовувати нормами діючих Цивільного та Сімейного кодексів України.

Так, відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Право спільної сумісної власності, порядок його здійснення та поділу законодавцем визначено нормами статей 368-369, статті 372 Цивільного кодексу України, згідно яких:

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності до положень пунктів 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом із зазначеним, у відповідності до положень статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Проаналізувавши вище наведені норми закону, суд, приходить до висновку, що вищевказана житлова квартира, являється спільним сумісним майном, як майном подружжя, в рівних частинах з часу її придбання.

У зв'язку з наведеним, позовна вимога про визнання житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 квадратних метрів, спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири підлягає задоволенню.

Окрім того, судом встановлено, що після смерті громадянина ОСОБА_9 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі:

- на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 квадратних метрів;

- на земельну ділянку площею 0,158 (нуль цілих сто п'ятдесят вісім тисячних) гектара, цільовим призначенням якої є - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, яка, як стверджує сама позивачка у позовній заяві, у відповідності до положень пункту 5 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, являється майном, що є особистою приватною власністю її чоловіка, його ж спадкодавця, ОСОБА_9, на яке розповсюджуються положення Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом».

Право власності нині померлого ОСОБА_9 на вищенаведену земельну ділянку підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (індексний номер довідки: 59021167), сформованою та виданою 13 травня 2016 року державним реєстратором ОСОБА_12

Спадщина за померлим ОСОБА_9 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_6, отже дані цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За свого життя спадкодавець, ОСОБА_9, заповітних розпоряджень (заповітів) не складав, що стверджується витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) №50732628 від 30.01.2018. У зв'язку із наведеним спадкування здійснюється в порядку положень Глави 86 Цивільного кодексу України «Спадкування за законом».

Відповідно до ст.ст. 1261, 1262, 1263, 1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як з боку батька так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9 єдиним спадкоємцем першої черги за законом являється його неповнолітній син, відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8. Спадкоємцями другої черги являються відповідачі по справі: брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, сестра ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 та сестра ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11. Вищевказана обставина підтверджується довідкою №113 виданою 26.01.2018 року виконавчим комітетом Білинської сільської ради.

Ступінь родинних зв'язків неповнолітнього ОСОБА_2 та спадкодавця ОСОБА_9 стверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 виданим повторно 20 вересня 2013 року.

У позовній заяві представник позивачки ОСОБА_1 посилається на те, що громадянка ОСОБА_4, у відповідності до ч.1 ст.1264 ЦК України, набула правового статусу особи четвертої черги спадкоємців за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, як особа, яка таку спадщину прийняла, постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак, із вищевказаним, суд, погоджується частково, виходячи з наступних правових підстав.

Зі змісту ст. 1264 ЦК України слідує, що законодавець захищає права тих осіб, яких спадкодавець вважав членами своєї сім'ї і які проживали з ним впродовж достатньо тривалого часу (п'ять років), вели спільне господарство. Отже, встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки вказаною статтею передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до положень частин 2,4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як доказ того, що позивачка ОСОБА_4 проживала однією сім'єю з громадянином ОСОБА_9 останні п'ять років, тобто по день смерті ОСОБА_9 представник позивачки ОСОБА_1 надає Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивачки, ОСОБА_4, згідно якого остання є зареєстрованою за адресою: будинок АДРЕСА_2 з 14 вересня 2010 року; та копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3, виданим 12 січня 1998 року Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області на імя громадянина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації якого: АДРЕСА_2.

Разом з цим реєстрація позивачки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 не доводить факт постійного, спільного проживання позивачки разом зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Натомість з показів свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 судом встановлнно, що ОСОБА_4 проживала разом з громадянином ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_1 з моменту придбання вказаної квартири та до моменту смерті спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_6.

В зв'язку з наведеним позовна вимога про встановлення факту проживання громадянки ОСОБА_4, разом зі спадкодавцем, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_6 - підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю громадянки ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 з 09 вересня 2008 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 виходячи з наступних підстав.

Як уже зазначалося вище, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1275/14-ц від 27 червня 2014 року, яке набуло законної сили 08 липня 2014 року шлюб між позивачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрований 09 вересня 2008 року, у відділі реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 101 розірвано.

Згідно вищевказаного рішення суду, позивачкою у справі являлася саме ОСОБА_4. При цьому, самою позивачкою у позовній заяві було зазначено про те, що вони з гр. ОСОБА_9 не підтримують шлюбних відносин з 01.03.2014 року.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачка ОСОБА_4 та спадкодавець ОСОБА_9, постійно протягом п'яти років до дня відкриття спадщини проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, позивачкою та її представником не надано.

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановленихчастинами лругою- четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_6 спадкоємець першої черги ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, являвся малолітньою особою. ОСОБА_3, як мати малолітнього ОСОБА_2 за дозволом органу опіки та піклування не відмовлялася від прийняття спадщини, належної її малолітньому сину, тому ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, в силу ч.4 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_9.

У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщинми, або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статею 1259 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що неповнолітній відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, як спадкоємець першої черги спадкоємців за законом прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_9, він, та його мати не відмовилися від прийняття спадщини, обставин передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, судом не встановлено, позивачкою та її представником не доведено, що гр. ОСОБА_4 являється спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_9, суд, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання за громадянкою ОСОБА_4, права власності в цілій частині на все спадкове майно, що належало ОСОБА_9.

Питання про відшкодування судових витрат представником позивача не ставилося.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати житлову квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 51,66 (п'ятдесят одна ціла шістдесят шість сотих) квадратних метрів спільною сумісною власністю.

Визнати за громадянкою ОСОБА_4, право влвсності на 1/2 (одну другу) частину житлової квартири АДРЕСА_1.

Встановити факт проживання громадянки ОСОБА_4, разом зі спадкодавцем, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_6.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_5мешканка АДРЕСА_2Відповідачі:

- Рахівська міська рада Закарпатської області в особі виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, місцезнаходження м. Рахів, вул. Миру, буд.34, Закарпатської області;

- Білинська сільська рада Рахівського району Закарпатської області, місцезнаходження: с. Білин, буд.208/а, Рахівського району, Закарпатської області;

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканка АДРЕСА_5

- ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_9, мешканець АДРЕСА_6

- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11 останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_7

- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканець АДРЕСА_4

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, буд.1, Закарпатської області;

- Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області, в особі органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, буд.1, Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 24 травня 2018 року.

Головуюча: Марусяк М.О.