Справа № 454/2112/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/28/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Львів

Справа №454/2112/17

Провадження №22-ц/811/28/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року у складі судді Струс Т.В.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

23 серпня 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.12.2012р. у сумі 60 571,64 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 3440,30 грн., заборгованості за процентами у сумі 50 119,29 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 651,50 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та 2860,55 грн. (процентна складова). Одночасно просить суд вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 26.12.2012р. ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010р. та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Однак, відповідач порушив свої зобов'язання та не повернув кредит, відсотки за користування кредитом, а тому станом на 31.07.2017р. розмір його боргу перед банком складає 60 571,64 грн.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 60571,64 грн. заборгованості за договором від 26.12.2012р., яка складається з: 3440,30 грн. заборгованість за кредитом; 50119,29 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 3651,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2860, 55 - штраф (процентна ставка), а також 1600 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 .

Так, у доводах апеляційної скарги зазначає, що він не заперечує факт отримання банківської картки, однак заперечує факт використання її отримання коштів з цієї картки. Вказує, що анкету-заяву заповнював працівник банку і в такій відсутня інформація про те, в якій сумі встановлено ліміт. Вважає безпідставним твердження позивача, що підписана заява-анкета є разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку" складає між ними договір, так як такі документи він не підписував і його з ними не ознайомлювали, а до справи долучено лише копію таких доказів. Додатково звертає увагу, що такі документи викладені не державною мовою.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.05.2018р. та постановити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

16.10.2018 року цивільна справа № 462/2969/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору № б/н від 26.12.2012 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, відповідач отримав кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання, не погашає кредит, не сплачує відсотки, та згідно розрахунку заборгованості станом на 31.07.2017 р. виникла заборгованість із кредитного договору в сумі 60571,64 грн., яка складається з: 3440,30 грн. заборгованість за кредитом; 50119,29 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 3651,50 заборгованість за пенею та комісією; 500 штраф (фіксована частина); 2860,55 грн. - штраф (процентна ставка).

Задовольняючи такі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримав кредит у розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на строк, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання не виконав, кредит не погашає, відсотків не сплачує у зв'язку із чим виникла заборгованість у сумі 60 571,64 грн.

Однак повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не можна.

Так, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не є складовою частиною кредитного договору, колегія суддів апеляційного суду відзначає таке.

Як встановлено судом та видно із матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26.12.2012р.

У цій заяві міститься умова, згідно якої відповідач згідний, що така заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Оцінивши такі умови договору та спосіб його укладення, апеляційний суд дійшов висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що вирішуючи спір, в кожному конкретному випадку суду необхідно на підставі належних та допустимих доказів оцінювати обставину укладення такого договору та його умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

А відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що підписана заява разом з "Умовами та Правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ОСОБА_2 та банком договір кредиту.

Однак, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи на обслуговування карти, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви про отримання кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При таких фактичних обставинах справи, у суду були відсутні правові підстави для висновку, що умови кредитування, на які посилається банк, були узгоджені стороною позичальника, а тому колегія суддів приходить до висновку, що Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору кредиту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 13 червня 2018 року по справі № 226/3556/15-ц, а також Верховний Суд України у справі №6-240цс14 від 11.02.2015р. та №6-16цс15 від 11.03.2015р.

Отже,колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, за пенею, комісією та штрафами не підлягають до задоволення зв'язку із їх недоведеністю. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення процентів за користування кредитом, пені, комісії, штрафу(фіксованої частини і процентної складової) , оскільки відповідач не підписував Умов та правил надання банківських послуг, якими передбачено їх нарахування.

Водночас, сума заборгованості за кредитом у сумі 3440,30 грн. позивачем доведена повністю і така підлягає стягненню з відповідача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині, а доводами апеляційної скарги такі не спростовані.

Посилання відповідача на те, що кошти з кредитної картки він особисто не знімав апеляційний суд оцінює критично, так як будь-якого доказу вчення таких дій іншою особою суду не надано.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановлення нового судового рішення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Одночасно, апеляційний суд вирішуючи питання судових витрат відзначає, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 2400,00 грн. (а.с. 168), а у своїй апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення повністю та відмовити у позові.

Як роз'яснено у п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що слід стягнути з позивача на користь відповідача половину понесених витрат зі сплати судового збору у сумі 1200,00 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року в частині стягнення заборгованості за процентами, пенею, комісією, штрафом (фіксована частина та процентна ставка) - скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 1200,00 грн. (одну тисячу двісті гривень) сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018року.

Головуючий

Судді