КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/1671/16 Головуючий у І інстанції - Селезньова Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/2293/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений договір позики.

Договір складений у письмові й формі, підписаний сторонами, за даним договором він передав відповідачу 59 000доларів США на строк до 31 грудня 2013року, але у вказаний строк відповідач борг не повернув, тому вказану суму позики просить стягнути за курсом долару до гривні, визначеному на день подання позову суду.

Також просить стягнути з відповідача 3 проценти річних від простроченої суми позики з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач прострочив грошове зобов'язання.

Просив суд, стягнути з відповідача борг за договором позики, укладеним між сторонами 11 квітня 2013 року, в сумі 1569400 гривень, що є еквівалентом 59 000 доларів США, а також стягнути 3% річних з простроченої суми 104870,32грн. та судові витрати 6890грн. та 275,61грн.- сплачену суму судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 1548873,90 грн., 3% річних за прострочення у розмірі 103498,70 грн. та судові витрати у розмірі 7072,40 грн., а всього 1659445 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 надано документ - договір позики у якому виявлено виправлення, а саме: невідомою особою змінено назву грошової одиниці у якій надавалася позика.

Згідно п. 1 договору позики від 11 квітня 2013 року позикодавець передає позичальникові 59000 грн., проте кимось з невідомої причини змінено назву грошової одиниці шляхом простого перекресленого слова «гривень» та зверху написано «дол. США».

Зазначає, що він надав суду копію договору позики у якій відсутні виправлення на грошову одиницю США а вказано саме те, що позика мала місце у національній грошовій одиниці - гривні.

Позивач не зміг довести що договір позики був укладений між ним та відповідачем саме у іноземній валюті, оскільки у тому ж договорі вказано напроти суми 59000 слово «гривень» і жодна з сторін договору у договорі не засвідчила причини виправлення на валюту іншої держави, і він, ОСОБА_2 не засвідчив те, що виправлення здійснене за його згодою

Просив, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_2 59000 грн.

На зазначену апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав заперечення, які обґрунтовував тим, що матеріалами справи підтверджується, що 11 квітня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику у позику 59000 доларів США. В договорі після рукописного 59 000 далі по тексту стоїть друковане слово «гривень», яке закреслене і над ним рукописом написано «дол. США».

Згідно п.2 договору, строк повернення позики протягом семи місяців, але не пізніше 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п.3 договору у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у відсотковому розмірі від суми заборгованості.

Згідно п.5 договір вважається укладеним з моменту фізичної передачі позикодавцем позичальникові обумовленої суми. Згідно п.6 - договір складений у 2 екземплярах, кожний з яких має однакову силу.

Договір підписаний його сторонами, із зазначенням даних паспортів в графі юридичні реквізити, позикодавцем в графі «Позикодавець», позичальником в графі «Позичальник», в кінці договір підписаний позикодавцем і позичальником у відповідно названих графах.

Відповідач підтверджує факт укладення даного договору позики з позивачем, в тому числі підтверджує необхідність повернення позики у вказаний в договорі строк.

Відповідач заперечує лише проти грошової одиниці, яка вказана у договорі.

Звертає увагу, що до теперішнього часу відповідач з вимогами про оскарження договору чи деяких його умов не звертався, а відповідно на даний час такий договір є дійсним та підлягає виконанню.

Просив, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишити без змін. Просив, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_2 59 000 грн.

На зазначену апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 подав заперечення, які обґрунтовував тим, що матеріалами справи підтверджується, що 11 квітня 2013 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику у позику 59 000 доларів США. В договорі після рукописного 59 000 далі по тексту стоїть друковане слово «гривень», яке закреслене і над ним рукописом написано «дол. США».

Згідно п.2 договору, строк повернення позики протягом семи місяців, але не пізніше 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п.3 договору у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у відсотковому розмірі від суми заборгованості.

Згідно п.5 договір вважається укладеним з моменту фізичної передачі позикодавцем позичальникові обумовленої суми. Згідно п.6 - договір складений у 2 екземплярах, кожний з яких має однакову силу.

Договір підписаний його сторонами, із зазначенням даних паспортів в графі юридичні реквізити, позикодавцем в графі «Позикодавець», позичальником в графі «Позичальник», в кінці договір підписаний позикодавцем і позичальником у відповідно названих графах.

Відповідач підтверджує факт укладення даного договору позики з позивачем, в тому числі підтверджує необхідність повернення позики у вказаний в договорі строк.

Відповідач заперечує лише проти грошової одиниці, яка вказана у договорі.

Звертає увагу, що до теперішнього часу відповідач з вимогами про оскарження договору чи деяких його умов не звертався, а відповідно на даний час такий договір є дійсним та підлягає виконанню.

Просив, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що договір позики від 11 квітня 2013 року, наданий позивачем в оригіналі, уявляє собою письмовий документ, викладений на бланку, текст у якому частково виконаний друком, а частково, у підкреслених строчках, рукописом. Зі змісту договору видно, що він укладений в Яготині 11 квітня 2013 року між ОСОБА_3 (позикодавцем) і ОСОБА_2 (позичальником); згідно п.1 - позикодавець передає позичальнику у позику 59 000 (п'ятдесят дев'ять тис.) доларів США.

Дійсно в договорі після рукописного «59000 (п'ятдесят дев'ять тис.)» далі по тексту стоїть друковане слово «гривень», яке закреслене і над ним рукописом написано «дол. США».

Згідно п.2 Договору позики строк повернення позики протягом семи місяців, але не пізніше 31 грудня 2013 року.

Згідно п.3 у випадку прострочення внеску останньої суми позичальник виплачує позикодавцю штраф у розмірі ____% від суми заборгованості.

Згідно п.5 - договір вважається укладеним з моменту фізичної передачі позикодавцем позичальникові обумовленої суми.

Згідно п.6 - договір складений у 2 екземплярах, кожний з яких має однакову силу.

Договір підписаний його сторонами, з зазначенням даних паспортів в графі юридичні реквізити, позикодавцем в графі «Позикодавець», позичальником в графі «Позичальник», в кінці договір підписаний позикодавцем і позичальником у відповідно названих графах.

Відповідач не оспорює укладення договору позики з позивачем, строку повернення позики. Відповідач не оспорює, що весь рукописний текст у договорі виконаний ним, за виключенням записів від імені позикодавця в графі юридичні реквізити сторін і в кінці договору. Відповідач оспорює грошову одиницю і стверджує, що за даним договором він позичив у позивача 59000 гривень, а не доларів, і що в оригіналі підписаного ним договору не було закреслення друкованого слова «гривень» і не було рукописного запису «дол. США».

З наданого позивачем оригіналу Розписки про отримання позики, видно, що вона виконана на бланку з друкованим текстом і рукописними записами у підкреслених строчках. Згідно змісту розписки, вона складена в м. Яготин 11 квітня 2013 року, в ній зазначено наступне: «Я, ОСОБА_2, (дані паспорту), цією розпискою підтверджую, що мною отримано від ОСОБА_3 кошти в якості позики в сумі 59 000 (п'ятдесят дев'ять тисяч $ США) $, в день складення розписки, дата 11 квітня 2013 року, підпис». З даної розписки видно, що сума позики в розписці зазначена рукописом числом і в дужках словами з зазначенням валюти), після дужок також стоїть друкований значок $.

Відповідач не оспорює, що весь рукописний текст у розписці виконаний ним, в тому числі сума позики числом і прописом, але стверджує, що рукописне « $ США» виконані не ним, дописане пізніше вже при невідомих йому обставинах.

Відповідач на спростування наданих позивачем оригіналів договору і розписки подав ксерокопії договору і розписки, які з його слів він зняв з оригіналів після укладення договору.

В наданій відповідачем копії договору позики, який так само виконаний на аналогічному бланку з частково друкованим текстом і частково рукописним, аналогічного змісту, за тим виключенням, що в п.1 сума записана прописом «59 000 (п'ятдесят дев'ять тис.)» без виправлення друкованого слова «гривень» на рукописне «дол. США». Але в даному екземплярі договору також відсутні рукописні записи від імені позикодавця в графі юридичні реквізити, і в кінці договору відсутній підпис позикодавця. Таким чином, надана відповідачем копія не відповідає оригіналу договору, наданому позивачем, не лише в частині виправлення валюти, а і в частині заповнення юридичних реквізитів сторін і підпису позикодавця, тобто копія знята з документу до його підписання сторонами, який не може бути визнаний судом як укладений договір і не є другим екземпляром укладеного договору (як зазначено в п.6).

Тому наявність у відповідача даного документу (копії) не спростовує факту укладення договору позики саме на тих умовах, які зазначені у оригіналі договору позики, підписаному обома сторонами і наданому позивачем. Посилання відповідача на те, що в дійсності договір укладався в одному екземплярі і не було другого екземпляру, який би зберігався у нього, і що вказана ним копія відповідає дійсно укладеному договору , суд не приймає до уваги, оскільки такі істотні умови договору, як сума позики і грошова одиниця позики мають бути підтверджені належним письмовим доказом і не можуть спростовуватись стороною усно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сумою позики у договорі позики, укладеному між сторонами у письмовій формі 11 квітня 2013 року є 59 000 доларів США. Наданий позивачем оригінал договору позики не спростований наданими відповідачем документами.

Крім того, відповідач не подав позову з приводу оспорювання договору, його укладення чи його істотних умов, тому дані питання є поза межами розгляду даної справи, а сам факт укладення договору позики і його істотні умови підтверджені належним письмовим доказом.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Факт отримання позичальником позики саме у вказаній у договорі сумі 59 000 доларів США підтверджено також розпискою, виданою позичальником при отриманні позики від позикодавця, що відповідає умовам договору (п.1 і п.5). В даній розписці (в оригіналі) двічі: рукописом після суми позики і друком далі за текстом зазначено грошову одиницю позики - долар США. Сума позики у розписці відповідає повністю сумі позики, зазначеній у договорі.

Надана відповідачем ксерокопія розписки за змістом відповідає наданому позивачем оригіналу розписки, за виключенням рукописного «$ США». Разом з тим у наданому відповідачем варіанті розписки так само не зазначено про гривні, а за дужками так само є друкований значок долара, який не викреслений, від чого за змістом розписки (навіть і у наданій відповідачем ксерокопії розписки) сума позики читається і розуміється як 59 000 доларів США.

Крім цього, відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 14 березня 2018 року №48/49/18-32 вбачається, що рукописний запис «дол. США», який знаходиться в 1-му пункті після слів «59 (п'ятдесят дев'ять тис.)», над закресленим словом «гривень» в Договорі позики від 11 квітня 2013 року, виконаний ОСОБА_2.

Рукописний запис «$ США», який знаходиться після слів «59 (п'ятдесят дев'ять тисяч)» та перед «$. в день складання цієї розписки.» у розписці про отримання позики від 11 квітня 2013 року, виконаний ОСОБА_2.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що сумою позики у договорі позики, укладеному між сторонами у письмовій формі 11 квітня 2013 року є 59 000 доларів США.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах , якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян .

Згідно абз.1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того , що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах.

Договір позики і розписка, надані позивачем, відповідають всім наведеним вимогам і містять у собі всі істотні умови договору позики (сума позики, строк повернення, наслідки). Договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовими доказами, є договору позики, який передбачений ст.1046 ЦК України.

Таким чином, даною розпискою, підтверджено, що між сторонами був укладений договір позики на суму 59 000 доларів США, і позичальник вказану суму позики отримав.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки.

Згідно ст.525 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання за даним договором, і тому в даному випадку є підстави для застосування ст. 625 ЦК України. До того ж п.3 договору позики також передбачені наслідки прострочення виконання зобов'язання позичальником - сплата штрафу у процентному визначенні від простроченої суми, де розмір процентів не зазначено. Тому є підстави для стягнення 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно ч.1 ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч.2 ст.524 ЦК - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст.533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Укладення договору позики з визначенням предмету позики у іноземній валюті не суперечить вимогам закону, що регулює дані правовідносини.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року слід залишити без змін.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт ОСОБА_2 неодноразово не являвся в судові засідання суду апеляційної інстанції, повідомлявся належним чином за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Враховуючи, що провадження по справі за апеляційною скаргою відкрито ще 28 березня 2017 року, а правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засідання повідомив, що спілкувався з апелянтом і останній знаючи результати експертизи не бажає приймати участі у справі, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності апелянта.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко