Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 720/2534/15-ц

провадження № 61-6960 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі: Новоселицька міська рада Чернівецької області,
ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до Новоселицької міської ради Чернівецької області, ОСОБА_7 про визнання незаконним і скасування рішення міської ради та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2016 року, ухвалене суддею Павлінчуком С. С., та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Міцнея В. Ф., Перепелюк І.Б., Чупікової В. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2015 року ОСОБА_6 Через представниківзвернулась до Новоселицького районного суду Чернівецької областіз позовом до Новоселицької міської ради Чернівецької області (далі - Новоселицька міськрада), ОСОБА_7 про визнання незаконним і скасування рішення Новоселицької міської ради Чернівецької області № 47/15 від 20 серпня 2015 року (далі - рішення Новоселицької міськради) та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 вересня 2015 року НОМЕР_1 (далі - свідоцтво від 21 вересня 2015 року).

2. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0682 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до довідки Новоселицької міськрадивід 21 вересня 2016 року, а.с. 245), 15 (далі, відповідно, - земельна ділянка позивача та домоволодіння позивача).

3. Відповідач є сусідом позивача та проживає у АДРЕСА_2 (далі - домоволодіння відповідача). Повз домоволодіння відповідача проходить провулок (далі - АДРЕСА_9), через який здійснюється в'їзд на земельну ділянку позивача.

4. Рішенням Новоселицької міськрадибезоплатно передано ОСОБА_7 у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_3) площею 0,0070 га для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів по вулиці АДРЕСА_3 (далі - спірна земельна ділянка).

5. 21 вересня 2015 року на підставі рішення Новоселицької міськради ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку - свідоцтво від 21 вересня 2015 року.

6. Акт погодження меж спірної земельної ділянки позивач не підписувала.

7. Частина спірної земельної ділянки перекриває заїзд через ворота на земельну ділянку позивача через зазначений провулок. З іншої частини земельної ділянки позивача, яка виходить на вулицю, існує лише тільки хвіртка, через яку неможливо здійснити заїзд на земельну ділянку позивача транспортом, зокрема пожежною машиною, чи швидкою. Також, в зв'язку із зазначеним, буде неможливим здійснювати очищення водонепроникного вигрібу, який знаходиться на подвір'ї домоволодіння позивача.

8. Позивач вважає, що вона буде позбавлена можливості здійснювати заїзд на свою земельну ділянку, чим буде обмежена у здійсненні свого права власності на цю ділянку та домоволодіння. В зв'язку з цим вважає рішення Новоселицької міськради та свідоцтво від 21 вересня 2015 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19 квітня 2016 рокувідмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела порушення її прав та законних інтересів рішенням Новоселицької міськради, а також не довела, що це рішення суперечить законодавству. Оскільки позивач не посилалася в позові на інші порушенням з боку відповідача під час прийняття рішення Новоселицької міськради, то відповідно в позові щодо скасування цього рішення слід відмовити за недоведеністю. У зв'язку із тим, що не підлягає скасуванню рішення Новоселицької міськради, то немає підстав для самостійного скасування свідоцтво від 21 вересня 2015 року, яке було видане на підставі рішення Новоселицької міськради.

11. У справі були надані показання свідків та пояснення відповідачів. ОСОБА_7 пояснив, що позивач веде будівництво на земельній ділянці позивача останні 4-5 років. Адресна частина домоволодіння позивача рахується з боку іншого провулку, який знаходиться з іншої сторони домоволодіння позивача (далі - АДРЕСА_6), а тому там повинен бути заїзд у двір позивача, а не хвіртка. Через АДРЕСА_9 здійснюється заїзд до їх сусіда, ОСОБА_11З початком зазначених будівельних робіт позивача біля цього заїзду з'явилися ворота. Виділена ОСОБА_7 спірна земельна ділянка не перекриває заїзд у побудований позивачем гараж біля АДРЕСА_9, однак у двір позивача заїзд з АДРЕСА_9 буде перекритий. Акт погодження меж спірної земельної ділянки відповідача намагався підписати у позивача. Родичі ОСОБА_6 відмовились підписати цей акт та вказали на відсутність самої ОСОБА_6 в місті. Разом з тим, цей акт підписала інша сусідка, земельна ділянка якої також межує зі спірною земельною ділянкою. Свекор позивачки, ОСОБА_12, підтвердив, що на земельній ділянці позивача останні 4-5 років ведеться будівництво, а також те, що він відмовився підписувати зазначений акт погодження меж спірної земельної ділянки, також вказав, що АДРЕСА_8 проходить вузька дорога, яка дозволяє лише заїзд легкового автомобіля.

12. Представник Новоселицької міськрадипояснив, що відповідач звернувся до Новоселицької міськради з заявою про виділення йому спірної земельної ділянки для будівництва гаражу. Оскільки не було підпису позивачки на акті погодження меж спірної земельної ділянки, то було скликано комісію Новоселицької міськради, яка рекомендувала голові Новоселицької міськради підписати відповідний акт за ОСОБА_6 Адресна частина двору домоволодіння позивача рахується з АДРЕСА_9 (з боку відповідного житлового будинку позивача), а з іншого боку домоволодіння позивача, де знаходиться АДРЕСА_9, облаштований заїзд лише до будинку, у якому мешкає ОСОБА_11 Будинок позивача ще не зданий в експлуатацію.

13. Свідок, ОСОБА_11, пояснив суду, що він проживає в АДРЕСА_4 Заїзд по АДРЕСА_9 облаштований тільки до його двору, оскільки в нього з інших боків сусідні ділянки, які мають виходи на інші вулиці. Ворота в господарстві ОСОБА_6 з боку їх гаражу з'явилися 4-5 років тому, а раніше попередні господарі мали на цьому місці лише хвіртку.

14. Відповідно до частини першої статті 21 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

15. Із наданого позивачем плану забудови земельної ділянки позивача встановлено, що запроектований житловий будинок позивача має бути побудований на місці старого будинку позивача, що розташований на земельній ділянці позивача з протилежного боку від запроектованого гаражу. Таким чином, заїзд у двір домоволодіння позивача як і раніше проектувався з боку розташування житлового будинку АДРЕСА_5 а не з боку гаражу як вважає ОСОБА_6 Твердження про те, що АДРЕСА_6 дозволяє проїзд лише легковим автомобілям, не було доведене в суді, оскільки свідок ОСОБА_12 не повідомив суд про ширину АДРЕСА_7 Крім того, вказаним АДРЕСА_8 здійснюється заїзд ще до чотирьох домогосподарств, які не мають іншого заїзду. Тому посилання на те, що до двору домоволодіння позивача не зможе заїхати швидка допомога чи пожежна машина є сумнівним та недоведеним фактом.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

16. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_6відхилена, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької областівід 19 квітня 2016 рокузалишено без змін.

17. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

18. Генеральним планом міста Новоселиця чернівецької області, затвердженим рішенням Новоселицької міськради від 19 травня 1995 року, який був досліджений колегією суддів у судовому засіданні, не передбачено проїзд до земельної ділянки позивача з боку розташування спірної земельної ділянки (АДРЕСА_9. Ця обставина підтверджується довідкою Новоселицької міськради від 21 вересня 2016 року та викопіюванням з генерального плану міста Новоселиця Чернівецької області (а.с. 245-246). З проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_7 спірної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу, довідки Новоселицької міськради від 06 жовтня 2016 року випливає, що спірна земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ця земельна ділянка суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок (а.с. 37-41, 252).

19. Відповідно до висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької районної державної адміністрації від 06 березня 2015 року № 108 відсутні обмеження щодо використання спірної земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (а.с. 55).

20. Окрім того, апеляційним судом встановлено, що заїзд у двір домоволодіння позивачки здійснюється з фасадної сторони її житлового будинку (АДРЕСА_6), а не через спірну земельну ділянку. З АДРЕСА_9 здійснюється заїзд ще до чотирьох господарств.

21. Апеляційний суд відповідно до частини шостої статті 147 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004) не бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 25 липня 2016 року (призначена у цій справі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22 червня 2015 року) щодо відсутності заїзду на територію земельної ділянки позивача після передачі спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_7 (далі - висновок експертизи від 25 липня 2016 року), на який посилалися представники позивача, оскільки цей висновок суперечить генеральному плану міста Новоселиця Чернівецької області та іншим зазначеним матеріалам справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22. У жовтні 2016 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

23. У касаційній скарзі ОСОБА_6просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької областівід 19 квітня 2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

24. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

25. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26. 08 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

27. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

28. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

29. Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

30. Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги зазначений висновок експертизи від 25 липня 2016 року, а суд першої інстанції безпідставно взагалі відмовляв у її призначенні.

31. На думку позивача апеляційний суд безпідставно відмовив в залученні до матеріалів справи та дослідженні копії постанови Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2016 року (у справі № 720/1082/16-а), якою було скасовано рішення Новоселицької міськради від 09 липня 2015 року, прийняте на 46 сесії 6 скликання № 46/37 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки по вулиці АДРЕСА_10 для будівництва та обслуговування гаража гр. ОСОБА_7.» (далі - рішення Новоселицької міськради про обстеження земельної ділянки).

32. Також позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив схему забудови земельної ділянки позивача, а суд апеляційної інстанції - копію будівельного паспорта щодо будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці позивача, виданий відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької міськради 27 жовтня 2010 року (далі - будівельний паспорт позивача), та супутні документи, в тому числі, схеми та плани затвердженої Новоселицькою державною районною адміністрацією забудови, до яких входить і зазначена схема забудови земельної ділянки позивача.

33. Інші доводи відповідача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

34. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

35. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

36. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

37. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

38. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

39. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

40. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо обґрунтованості судових рішень судів попередніх інстанцій

41. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша та друга статті 24 Конституції України). Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян (згідно із частиною сьомою статті 41 Конституції України).

42. Одними з загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

43. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

44. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України 2004 (частини третя та четверта статті 10 ЦПК України 2004).

45. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

46. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

47. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004). Стаття 214 ЦПК України 2004 визначає питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, зокрема згідно із пунктом 2 частини другої цієї статті - чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

48. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

49. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004).

50. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 143 ЦПК України 2003).

51. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України 2004. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі (частини шоста та сьома статті 147 ЦПК України 2004).

52. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

53. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина друга та пункт «г» частини третьої статті 152 ЗК України).

54. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

55. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (частина перша статті 393 ЦК України).

56. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина друга статті 118 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЗК України).

57. Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (частина перша та пункт «б» частини другої статті 198 ЗК України).

58. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

59. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (частина третя статті 24 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про місцеве самоврядування).

60. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону про місцеве самоврядування).

61. До спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема відділи районних державних адміністрацій (згідно з абзацом четвертим частини першої статті 13 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» в редакції чинній на момент виникнення відповідних правовідносин).

62. Будівельний паспорт надається для здійснення будівництва або реконструкції, зокрема житлових (садибних, котеджних та особняків) (далі - житлові будинки), дачних і садових будинків загальною площею до 500 кв.м, у тому числі з господарськими та допоміжними приміщеннями у підвальному поверсі (I та II категорій складності) (абзац другий пункту 9.4. Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду України від 10 грудня 2001 року № 219, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 січня 2002 року за № 4/6292 (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Типові правила забудови).

63. Будівельний паспорт готується та видається спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури (абзац перший пункту 9.5. Типових правил забудови).

64. На підставі заяви забудовника представник відповідного органу містобудування та архітектури з виїздом на місце проводить обстеження земельної ділянки, за результатами якого протягом десяти робочих днів готує висновок про забудову земельної ділянки. У висновку про забудову земельної ділянки визначається відповідність намірів забудови земельної ділянки існуючій містобудівній документації на місцевому рівні (генеральному плану населеного пункту, детальному плану території, проекту забудови території, проекту розподілу території), державним стандартам, будівельним нормам та правилам. У разі можливості будівництва об'єкта містобудування до висновку додається ескіз схеми забудови земельної ділянки (абзаци один, два та п'ять пункту 9.7. Типових правил забудови).

65. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, в тому числі, план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки (абзац сьомий пункту 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686).

66. В рішенні суду першої інстанції не міститься належної аргументації з приводу відмови судом позивачу в призначенні експертизи у справі. Апеляційний суд, призначивши відповідну експертизу, визнав фактично безпідставність зазначеної відмови суду першої інстанції у її проведенні, яка обмежила можливості позивача щодо доказування своєї позиції у справі та виконання вимог статей 10, 179 ЦПК України 2004. Для доведення неможливості облаштування заїзду до домоволодіння позивача з АДРЕСА_9 необхідні спеціальні знання у сфері будівельної діяльності, а тому будь-які вимірювання доріг або територій домоволодінь, здійснені позивачем та його представниками, не можуть розглядатися як належний доказ відповідного факту. В свою чергу, аргумент апеляційного суду щодо неврахування висновок експертизи від 25 липня 2016 року є необґрунтованим у зв'язку з наступним.

67. Суду першої інстанції було надано позивачем копію схеми забудови земельної ділянки позивача, погоджену компетентними особами, яка дає підстави з точки зору розумності сумніватись у можливості організації заїзду певного виду транспорту на територію домоволодіння позивача, зокрема проїзду до водонепроникного вигрібу, який знаходиться на подвір'ї домоволодіння позивача. Як вже було зазначено суд першої інстанції без належної аргументації не призначив експертизу у справі, яка б могла вирішити зазначені сумніви. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки схемі забудови земельної ділянки позивача, попри те, що вона погоджена компетентними особами.

68. Суд апеляційної інстанції без належних пояснень безпідставно не взяв до уваги ні зазначену схему забудови земельної ділянки позивача, ані будівельний паспорт позивача та супутні документи, в тому числі, схеми та плани затвердженої Новоселицькою державною районною адміністрацією забудови, до яких входить і зазначена схема забудови земельної ділянки позивача. При цьому, відповідно до матеріалів справи, зазначені схема забудови земельної ділянки позивача та інші документи не були визнані незаконними та відповідно до зазначених норм права були належним чином оформлені та погоджені компетентними органами. Зокрема, у матеріалах справи міститься висновок про забудову земельної ділянки (а.с. 142), в якому вказано, що запланована позивачем забудова земельної ділянки позивача відповідає генеральному плану забудови міста Новоселиця та регіональним правилам забудови. В свою чергу, як слідує з висновку експертизи від 25 липня 2016 року, ця експертиза враховує зазначений будівельний паспорт позивача та супутні документи, в тому числі схему забудови земельної ділянки позивача. Отже, апеляційний суд не міг обґрунтовувати неприйняття до розгляду зазначених документів позивача через їх невідповідність генеральному плану міста Новоселиця та довідкам Новоселицької міськради. Також треба врахувати, що законодавством не передбачено скасовування погоджень Новоселицької районної державної адміністрації та висновку компетентного органу про забудову земельної ділянки довідками Новоселицької міськради.

69. З матеріалів справи випливає, що суди попередніх інстанцій визнали факт визначення меж спірної земельної ділянки на підставі рішення Новоселицької міськради про обстеження земельної ділянки (а.с. 48). Апеляційний суд проігнорував вимоги частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 та не прийняв до уваги зазначену постанову Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2016 року. Цією постановою, яка набула чинності та не була оскаржена, скасовано рішення Новоселицької міськради про обстеження земельної ділянки. З матеріалів справи не випливає, що суди попередніх інстанцій досліджували інші докази встановлення меж спірної земельної ділянки. Разом з тим, відповідно до зазначених правових норм, визначення меж земельної ділянки є обов'язковою умовою завершення процедури оформлення виділення Новоселицькою міськрадою спірної земельної ділянки відповідачу та оформлення ним права власності на неї. Зокрема, враховуючи зазначене, матеріалами справи не підтверджується зміст пояснювальної записки до проекту землеустрою (а.с. 41) щодо відведення спірної земельної ділянки у власність відповідачу, згідно якого межі спірної земельної ділянки погоджені відповідачем з суміжними землевласниками та землекористувачами.

70. Питання законності свідоцтва від 21 вересня 2015 року має вирішуватись відповідно до висновків щодо законності рішення Новоселицької міськради.

71. Враховуючи зазначене, Верховний Суд робить висновок про необґрунтованість та незаконність судових рішень судів попередніх інстанцій, в зв'язку з порушенням цими судами вимог статей 10, 212-214 УПК України 2004. Суд апеляційної інстанції виправив процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції в частині відхилення клопотань позивача щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, наявні в матеріалах докази не досліджені судом апеляційної належним чином, частина доказів не прийнята до уваги, що, в свою чергу, не дає підстав вважати, що судом апеляційної інстанції належним чином встановлені обставини справи.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

72. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (підпункти 1 та 2 частини третьої статті 411 ЦПК України).

73. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

74. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи.

75. Прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі з урахуванням всіх прав та інтересів спору та їх пропорційності.

76. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

77. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

78. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

79. Позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

80. Позивач сплатив судовий збір за подання касаційної скарги відповідно до квитанції від 26 жовтня 2016 року № 45 у сумі 584,64 грн, а відповідно до квитанції від 26 жовтня 2016 року № 46 у сумі 275,60 грн, що загалом становить 860,24 грн. Позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

81. За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Отже, позивач має право на відшкодування йому відповідачами судового збору в сумі 430,12 грн за подання касаційної скарги, по 215,06 грн з кожного відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року.

3. Направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Стягнути з Новоселицької міської ради Чернівецької областіта ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 215,06 грн з кожного, загалом 430,12 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська