Справа № 645/3294/18
Провадження № 2/645/1817/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2018 р. до Фрунзенського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ПАТ «СК Українська страхова група» до ОСОБА_2, в якій позивач просить стягнути в порядку регресу з ОСОБА_2 на його користь суму завданої майнової шкоди в розмірі 20 301,17 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 19.10.2016 року між ПАТ «СК Українська страхова група» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2805-15-00217, предметом якого було страхування транспортного засобу «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1. 30.07.2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 05.09.2016 року по справі №755/12410/16-п ОСОБА_2 визнано особою, винною в настанні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. В результаті ДТП автомобіль «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження. До позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі калькуляції №ДККА-51971 від 14.09.2016 року, наряду замовлення №М_ЗН 0122365 від 19.11.2016 року та квитанцій про сплату. На виконання своїх зобовязань, після аналізу всіх наданих документів Страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 20301,17 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 22.11.2016 р. Факт зазначеної виплати підтверджується видатковим касовим ордером №727 від 24.11.2016 року та платіжним дорученням №16976 від 16.09.2016 року. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 застраховано в СК «Україна». Однак в даному випадку позивач користується практикою Верховного суду України та своїм абсолютним правом вибору сторони боржника. 21.07.2017 р. на адресу відповідача було направлено претензію про досудове врегулювання спору, однак відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, тому ПАТ «СК Українська страхова група» вимушені звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 02.01.2018 року про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що ним була застрахована відповідальність в СК «Україна», яка і повинна відповідати перед позивачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

30.07.2016 р. о 17.30 годині водій ОСОБА_2 керував автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_3, по просп. Ватутіна в м. Києві, на перехресті нерівнозначних доріг, під час руху по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю «Мітсубісі», державний номерний знак НОМЕР_1, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення, у звязку з чим завдані матеріальні збитки. Водій ОСОБА_2 порушив п.16.11 ПДРУкраїни.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.09.2016 р., що набрала законної сили ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

ОСОБА_4, скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», подав заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем.

Відповідно до ст..11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов*язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.

Відповідно до страхового акту та розрахунку до нього на підставі Калькуляції №ДККА-51971 від 14.09.2016 року, вартість матеріальних збитків склала 20301,17 грн.

Згідно видаткового касового ордеру №727 від 24.11.2016 року та платіжного доручення №16976 від 16.09.2016 року, у зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату відшкодування у розмірі 20301,17 грн.

21.07.2017 р. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зверталося до відповідача з претензією про відшкодування завданої майнової шкоди, але сума відшкодування сплачена не була.

У свою чергу цивільна відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля «MersedesBenz», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ "СК"Україна" згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.08.2015 року. Строк дії полісу до 19.08.2016 року. Цей договір був укладений шляхом видачі страхувальнику страхового поліса № АІ №5663720. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 50000 грн., франшиза за договором - 0 грн.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» ні зверталась у порядку регресу до ПрАТ "СК"Україна". При цьому позивач посилається на правову позицію Постанови Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 та Постанови Верховного Суду у справі № 642/9163/15-ц від 19.02.2018 року, згідно яких «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним украдено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності».

Суд, не застосовує вищевказані правові позиції Верховного Суду України та Верховного суду з огляду на наступне. ОСОБА_6 Верховного Суду Постановою від 04 липня 2018 року відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року (аналогічні по змісту з приведеними позивачем), відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

При цьому ОСОБА_6 Верховного Суду зазначила, що стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ОСОБА_6 Верховного Суду вказала, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідач ОСОБА_2 застрахував цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля «MersedesBenz», державний номерний знак НОМЕР_2 в ПрАТ "СК"Україна" та ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складав 50000 грн., ОСОБА_2 не повинен сплачувати позивачу майнової шкоди в розмірі 20 301,17 грн.

З наведеного вбачається, що обов'язок сплатити ПАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика (за вирахуванням франшизи) покладається на ПрАТ «СК «Україна».

Судові витрати вирішити відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України,

На підставі викладеного, керуючись ст.. 4, 76-78, 82, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 1166, 1188, 993, 1191 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені удень його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», МФО: 320478, , р/р № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А,

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 02.01.2018 року № 0118-39 р., адреса для листування: 03142, м. Київ, пр. Ак. Палладіна, 46/2, корп. 4,

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: 61044, м. Харків, пров. Відродження, 1.

Повне судове рішення складено 10.12.2018 року.

Головуючий-суддя: