Номер провадження: 22-ц/785/3069/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Урум Т.В.

з участю: позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року про визнання мирової угоди (в складі судді Деруса А.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

13.10.2010 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, а саме: про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та будь-яких доходів відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 2003 року, до реєстрації шлюбу у них 18.08.2001 року народився син ОСОБА_4, батьком якого є відповідач. Посилаючись на те, що відповідач з січня 2010 року припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина, позивачка просила позов задовольнити.

08.11.2010 року позивачка і відповідач подали до суду першої інстанції заяву про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2010 року між сторонами визнана мирова угода, за умовами якої: (1) до сина ОСОБА_5 переходить право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2003 року; (2) відповідач ОСОБА_3 зобоязується, починаючи з 15.01.2011 року надати позивачці ОСОБА_6 матеріальну або фізичну допомогу у ремонті квартири АДРЕСА_1; (3) відповідач ОСОБА_3 зобовязується сплачувати, починаючи з 10.11.2010 року, суму аліментів на користь сина ОСОБА_4 у розмірі 500 гривень щомісячно на розрахунковий рахунок в установі банка; (4) у випадку сплати відповідачу ОСОБА_3 внеску члена кредитної спілки «Україна» на депозитний рахунок у розмірі 15 000 гривень, відповідач ОСОБА_3 зобовязується на протязі 3/х банківських днів відкрити банківський рахунок на імя ОСОБА_5 та перерахувати на даний рахунок внесок у розмірі 15 000 гривень; (5) відповідач ОСОБА_3 зобовязується на протязі 2 тижнів з моменту затвердження мирової угоди сплатити позивачці ОСОБА_2 595,28 гривень в рахунок витрат на дитину за період вересень-жовтень 2010 року; (6) відповідач ОСОБА_3 зобовязується, починаючи з листопада 2010 року окремо сплачувати 1/2 частину витрат на дитину ОСОБА_5, а саме: лікування, освіта, одежа, заняття спортом, мобільний звязок, поїздки по території України, а також за її межі, додаткові заняття з педагогами; (7) позивач ОСОБА_2 зобовязується при вирішенні питань щодо визначених витрат зазделегідь, а саме за 14 днів до кожного 10 числа місяця сповістити за допомогою телефонного звязку про свої наміри щодо вищезазначених затрат відповідача ОСОБА_3; (8) відповідач ОСОБА_3 зобовязується для відкритого спілкування із сином ОСОБА_5 не приховувати свій номер телефону, а у звязку зі змінами останнього сповістити позивачці ОСОБА_2 новий номер телефонного звязку на протязі 3/х днів після зміни; (9) відповідач ОСОБА_3 зобовязується сплатити ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 4 000 гривень, починаючи з 10 грудня 2010 року рівними частина по 400 гривень щомісячно шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок в установі банку; (10) відповідач ОСОБА_3 зобовязується сплатити ОСОБА_2 борг у розмірі 35 доларів США по курсу НБУ на момент виплати, а саме до 10 грудня 2010 року на розрахунковий рахунок в установі банку; (11) судові витрати у вигляді державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи покласти на відповідача ОСОБА_3

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідача просить ухвалу суду від 08.11.2010 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника відповідача зазначає наступне: текст мирової угоди було надано відповідачу для підписання за 5 хвилин до судового засідання, у звязку з чи у відповідача не було часу на ознайомлення із текстом мирової угоди і його аналізу та внесення коректив до тексту мирової угоди; мирову угоду було підписано із розрахунком на те, що після оформлення на сина права власності на 1/2 частину квартири ситуація з аліментами буде вирішена; після підписання тексту мирової угоди у коридорі суду, мирова угода була передана секретарю суду, а відповідачу передали, що він може бути вільним; текст оскаржуваної ухвали зазначає про те, що судове засідання проводилось з участю сторін, однак ці твердження не відповідають дійсним обставинам справи; мирова угода не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час її укладення, у звязку з чим суд першої інстанції не повинен був визнавати мирову угоду; суд не розяснював сторонам наслідки визнання мирової угоди; матеріали справи не містять журналу судового засідання від 08.11.2010 року із диском або довідки про те, що фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось; умови мирової угоди в більшій частині взагалі на стосуються предмету спору; текст мирової угоди не зазначає про те, що належна відповідачу 1/2 частина квартири передається в рахунок сплати аліментів, що є підставою для припинення права на аліменти у звязку із передачею права власності на нерухоме майно, як визначено ст. 190 СК України; п.п.2,4,6,9,10 мирової угоди виходять за межі позовних вимог, а п. 3 угоди не зазначає строк, протягом якого підлягають сплаті аліментні платежі.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві та додаткових поясненнях на апеляційну скаргу позивачка зазначала про наступне: апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави для скасування ухвали є безпідставними та необґрунтованими; між сторонами виникла усна домовленість про врегулювання спору до судового засідання, були здійснені розрахунки-припущення стосовно приблизної вартості квартири, яка була у наполовину розбитому стані і потребувала ремонту, враховано такожзаробітну плату відповідача; сторони дійшли компромісу стосовно вирішення питань по аліментам на дитину, уклавши п.п.1,3 мирової угоди; зважаючи на те, що відповідач передав право власності на квартиру, сторони дійшли згоди про зменшення суми аліментів до 500 гривень; відповідач знав про те, що він уклав мирову угоду, а у 2012 році, після попереджень щодо наявності заборгованості, став погрожувати; про наявність заборгованості зі сплати аліментів позивачка регулярно нагадувала відповідачу; домовленості в п.п.1,3,2,4-11 мирової угоди були спільно оговорені сторонами у кабінеті юриста, після чого відповідач отримав мирової угоди; відповідач безпідставно стверджує, що мирову угоду отримав для підписання за 5 хвилин до судового засідання, такі ствердження відповідача є неправдивими; твердження відповідача щодо відсутності у судовому засіданні при затвердженні мирової угоди спростовуються змістом ухвали суду від 08.11.2010 року; доводи відповідача про те, що сторонам не розяснялись наслідки затвердження мирової угоди ґрунтуються лише на відсутності журналу судового засідання; журнал судового засідання і відсутність диску не є доказами порушення процесуальних прав відповідача і не є підставою для поновлення процесуального строку на оскарження ухвали через 7 років і 33 дні; відповідача перестав виконувати п.8 мирової угоди з травня 2012 року, коли відповідач припинив сплачувати аліменти; відповідач достовірно знав про наявність мирової угоди, умови якої перестав виконувати у 2012 році; п.п.1,3 це участь відповідача в утриманні на той час малолітньої дитини в грошовій та натуральній формах і зазначені пункти є невідємними частинами аліментів; укладення відповідачем мирової угоди не звільняє його від участі у додаткових витратах на дитину, зокрема на лікування дитини; з січня 2012 року відповідач припинив виконувати свої зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість; п.4 мирової угоди укладено на пропозицію відповідача, який розпочав ремонт у квартирі і не завершив його, залишивши квартиру у жахливому, антисанітарному і непридатному стані для проживання дитини; п.9 мирової угоди укладено через те, що виник борг, оскільки відповідач з січня по серпень 2010 року не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини; п.10 мирової угоди укладено через те, що позивачка витратила власні збереження, які входили до витрат на дитину у період з січня по вересень 2010 року; суд грубо не порушував норми процесуального та матеріального права, оскільки відповідач добровільно взяв на себе зобовязання утримувати дитину; відповідач оскаржує ухвалу про затвердження мирової угоди через те, що до суду подано позов про стягнення заборгованості по аліментам; відповідач подав скаргу з порушенням процесуальних строків і відсутні підстави для поновлення процесуального строку; відповідач не спілкується із сином і не приймає участі у його вихованні та житті; є рішення суду на підставі якого відповідач позбавлений батьківських прав стосовно сина; відповідач є боржником банку, який його розшукує; відповідач значно порушив строки подачі апеляційної скарги - 7 років 33 дня і це досить великий термін пропуску строку, що не є підставою для поновлення строку.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ОСОБА_2 заявила вимоги до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та будь-яких доходів відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (а.с.1,2).

Сторони перебували у шлюбі з 2003 року, до реєстрації шлюбу у них 18.08.2001 року народився син ОСОБА_4, батьком якого є відповідач (а.с.3-5).

08.11.2010 року до суду подана заява сторін про затвердження мирової угоди (а.с.9-12).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про визнання мирової угоди виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і вчинена в інтересах обох сторін (а.с.13).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

До ухвалення судового рішення у звязку з укладенням сторонами мирової угоди суд розяснює сторонам наслідки такого рішення. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (ст. 175 ч.1,3,5 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року).

Колегією суддів встановлено і вбачається з матеріалів справи, що умови мирової угоди, викладені зокрема в п. п. 2,4,6,9,10, не стосуються предмета позову про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та будь-яких доходів відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що суд першої інстанції, на виконання вимог ст.175 ч.3 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року, розяснив сторонам наслідки визнання судом мирової угоди, оскільки в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання від 08.11.2010 року і диск із записом судового засідання, що є порушенням ст. 197 ч.ч.1,2 , ст. 198 ч.1 ЦПК України у редакцій, чинній станом на 08.11.2010 року.

В матеріалах справи, у порушення вимог ст. 197 ч.2 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року відсутня також довідка про те, що розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що ствердження суду в ухвалі від 08.11.2010 року про те, що сторони зробили спільну заяву і надали суду мирову угоду у судовому засіданні і суд розяснив сторонам наслідки визнання мирової угоди із закриттям провадження у справі (а.с.13), не відповідають дійсним обставинам справи.

Зважаючи на те, що умови мирової угоди, викладені зокрема в п. п. 2,4,6,9,10, не стосуються предмета позову про стягнення аліментів, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що суд розяснив сторонам наслідки визнання мирової угоди із закриттям провадження у справі, ухвала суду першої інстанції, як така, що не відповідає обставинам справи і постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи і аргументи представника відповідача у скарзі стосовно порушення судом норм процесуального права враховані судом апеляційної інстанції і стали підставою для скасування судового рішення.

Доводи і заперечення позивачки на скаргу про те, що: домовленості в п.п.1,3,2,4-11 мирової угоди були спільно оговорені сторонами у кабінеті юриста, після чого відповідач отримав примірник мирової угоди; відповідач безпідставно стверджує, що мирову угоду отримав для підписання за 5 хвилин до судового засідання, такі ствердження відповідача є неправдивими; твердження відповідача щодо відсутності у судовому засіданні при затвердженні мирової угоди спростовуються змістом ухвали суду від 08.11.2010 року; доводи відповідача про те, що сторонам не розяснялись наслідки затвердження мирової угоди ґрунтуються лише на відсутності журналу судового засідання; журнал судового засідання і відсутність диску не є доказами порушення процесуальних прав відповідача і не є підставою для поновлення процесуального строку на оскарження ухвали через 7 років і 33 дні; відповідача припинив виконувати п.8 мирової угоди у травні 2012 року, коли перестав сплачувати аліменти; відповідач достовірно знав про наявність мирової угоди, умови якої перестав виконувати у 2012 році; п.п.1,3 це участь відповідача в утриманні на той час малолітньої дитини в грошові та натуральній формах і зазначені пункти є невідємними частинами аліментів; укладення відповідачем мирової угоди не звільняє його від участі у додаткових витратах на дитину, зокрема на лікування дитини; з січня 2012 року відповідач припинив виконувати свої зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість; п.4 мирової угоди укладено на пропозицію відповідача, який розпочав ремонт у квартирі і не завершив його, залишивши квартиру у жахливому, антисанітарному і непридатному стані для проживання дитини; п. 9 мирової угоди укладено через те, що виник борг, оскільки відповідач з січня по серпень 2010 року не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини; п.10 мирової угоди укладено через те, що позивачка витратила власні збереження, які входили до витрат на дитину у період з січня по вересень 2010 року; суд грубо не порушував норми процесуального та матеріального права, оскільки відповідач добровільно взяв на себе зобовязання утримувати дитину; відповідач оскаржує ухвалу про затвердження мирової угоди через те, що до суду подано позов про стягнення заборгованості по аліментам; відповідач подав скаргу з порушенням процесуальних строків і відсутні підстави для поновлення процесуального строку; відповідач не спілкується із сином і не приймає участі у його вихованні та житті; є рішення суду на підставі якого відповідач позбавлений батьківських прав стосовно сина; відповідач є боржником банку, який його розшукує; відповідач значно порушив строки подачі апеляційної скарги - на 7 років 33 дні і це досить великий термін для пропуску строку, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Стосовно доводів позивачки про те, що відповідач пропустив строк на оскарження ухвали суду і відсутні підстави для поновлення строку, оскільки пропуск строку становить 7 років і 33 дні.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що сторони були присутні у судовому засіданні 08.11.2010 року.

Всупереч ст. 222 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року, матеріали справи не містять відомостей, що суднадіслав особам які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання.

В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що відповідач протягом 2010-2017 років звертався до суду із заявами про видачу копію ухвали суду від 08.11.2010 року.

Зазначені обставини стали підставою для прийняття судом апеляційної інстанції 24.01.2018 року ухвали про поновлення процесуального строку, яка набрала законної сили (а.с.46,47).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що на підставі ухвали апеляційного суду від 03.05.2018 року матеріали справи повертались до суду першої інстанції для належного оформлення, а саме, для зясування обставин відсутності в матеріалах справи журналу судового засідання з диском або довідки від 08.11.2010 року (а.с. 128-130).

Згідно витягу з акту проведення службової перевірки від 29.05.2018 року, за результатами проведеної перевірки комісія прийшла до висновку, що матеріали справи не містять проколу (журналу) судового засідання від 08.11.2010 року або довідку про те, що фіксування технічними засобами судового засідання 08.11.2010 року не здійснювалось. Також матеріали справи не містять диску запису судового засідання від 08.11.2010 року і архівна копія запису судових засідань у даній справі від 08.11.2010 року до архіву суду не здавалася. Станом на 2018 рік неможливо відновити запис судового засідання від 08.11.2010 року у даній справі (а.с.134,135).

Доводи стосовно умов мирової угоди.

Встановлено і вбачається з тексту мирової угоди, що умови мирової угоди, викладені зокрема в п. п. 2,4,6,9,10 не стосуються предмета позову про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та будь-яких доходів відповідача але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Зазначені обставини, відповідно до вимог ст.175 ч.1,ч.5 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року, є підставою для відмови у визнанні мирової угоди сторін і продовження розгляду справи по суті.

Інші доводи позивачки стосовно того, що відповідач не виконував умови мирової угоди і має заборгованість зі сплати аліментів, відносно відповідача у суді порушена справа про позбавлення його батьківських прав, відповідач має борги перед банком не заслуговують на увагу з тих підстав, що вони не мають правового значення для вирішення питання про законність та обґрунтованість ухвали суду щодо визнання мирової угоди сторін.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що ухвала суду від 08.11.2010 року про визнання мирової угоди сторін не відповідає нормам процесуального права, умови мирової угоди в п.п.2,4,6,9,10 не стосувались предмета позову, ухвала суду не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що ухвала суду про визнання мирової угоди сторін і закриття провадження у справі не відповідає обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, визначені ст. 175, 197, 198 ЦПК України у редакції, чинній станом на 08.11.2010 року, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч. 1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2010 року про визнання мирової угоди скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 17.08.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8