Провадження № 2/331/379/2018
Справа № 331/8659/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2018 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,
при секретарі Постарнак М.М.,
14.12.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради , про : визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідача ОСОБА_3 ; визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою : АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідача ОСОБА_4
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона є власницею квартири АДРЕСА_2 (до перейменування вул. Червоногвардійська) в м. Запоріжжі, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2017 року, №610, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5.
В цій квартирі зареєстровано місце проживання попереднього власника, а саме: ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4.
ОСОБА_3 після укладення договору купівлі-продажу зобовязана була в добровільному порядку зняти своє місце реєстрації та свого сина ОСОБА_4 в цій квартирі. Однак, фактично цього не зробила і не вчиняє жодних дій спрямованих на це.
Позивач вважає, що своєю бездіяльністю відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою.
На підставі викладеного, просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою № 37 в будинку № 2 по вулиці Перша Ливарна (до перейменування вул. Червоногвардійська) в м. Запоріжжі шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просив суд їх задовольнити на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожен в окремості, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені.
Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Управління державної реєстрації фізичних осіб у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву про відсутність заперечень проти позову та про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
ОСОБА_1 того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_5 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяви представників позивача та третьої особи, а також з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ст.280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалою суду від 24 квітня 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 20 грудня 2017 року провадження у цій справі відкрито. Одночасно прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с. 9)
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Скользнєвої Н.Г. від 12 січня 2018 року зазначену справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с. 16-17)
06 березня 2018 року позивач уточнила свої позовні вимоги та остаточно просила суд усунути перешкоди в користуванні квартирою № 37 в будинку № 2 по вулиці Перша Ливарна (до перейменування вул. Червоногвардійська) в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3. (а.с. 68-71)
Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, у звязку з відсутністю предмету спору - закрито. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представників позивача та третьої особи, приходить до наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2017 року, №610, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91807655 від 12.07.2017 року квартира № 37 розташована в будинку № 2, що знаходиться по вулиці Перша Ливарна (до перейменування вул. Червоногвардійська) в м. Запоріжжі належить на праві власності ОСОБА_1. (а.с. 11, 13-14)
Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу від 12.07.2017 року продавець зобовязувалась у строк до 15.07.2017 року зняти з реєстраційного обліку осіб, які в ній зареєстровані.
Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/01/2086 від 02.04.2018 року на запит від 28.03.2018 року №2/331/379/2018-Ск за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.03.1994 року.
Фактично ОСОБА_4 не знявся з реєстрації в квартирі, яку продала ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 12.03.2017 року.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Обєктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Внаслідок укладення договору купівлі - продажу квартири № 37, що розташована в будинку № 2, що знаходиться по вулиці Перша Ливарна (до перейменування вул. Червоногвардійська) в м. Запоріжжі ОСОБА_4 втратив право користування нею. Реєстрація його місця проживання в квартирі, яку продала його мати ОСОБА_3, створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню..
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд -
Повний текст судового рішення складено 24 квітня 2018 року.
Сторонам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н.Г.Скользнєва