Постанова

Іменем України

27 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1960/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Мазурик О.Ф.(суддя-доповідач),

суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М.,

секретаря - Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Обухівського районного суду Київської області

в складі судді Тиханського О.Б.

від 29 серпня 2018 року

у справі №1018/7230/12 Обухівського районного суду Київської області

за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МедведєваОлександра В'ячеславовича

про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Медведєв О.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні в ВПВР ДДВС МЮУ знаходиться виконавче провадження №43824829 з примусового виконання виконавчого листа №1018/7232/12, виданого 25.03.2014 Апеляційним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», Банк) заборгованості за кредитним договором №77.2/С3-410.07.3 від 12.12.2007, а саме: суми заборгованості за кредитом у розмірі 500 000,00 доларів США; сумипростроченої заборгованості за процентами по кредиту - 201 485,58 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту - 32 935 727,83 грн.; суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості - 368 125,52 грн.

Також, в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №77.2 /ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банкузаборгованість за кредитом у розмірі 412 906,96 доларів США;заборгованість за процентами - 184 955,50 доларів США; пеню за несвоєчасне погашеннязаборгованості за кредитом та процентів по кредиту - 620 238,62 грн.; суму трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості - 81 857,56 грн. та суму судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

Державний виконавець, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 рішення суду в примусовому порядку не виконує та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належних їй доходів; у відповідності до вимог закону не подала декларацію про доходи та майно боржника, перешкоджає державному виконавцю проведенню виконавчих дій в межах виконавчого провадження, а саме перешкоджає державному виконавцю у вільному доступі до належного їй нерухомого майна, просив задовольнити подання та постановити ухвалу про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5, з метою перевірки майнового стану, опису та арешту майна боржника для проведення подальшої реалізації такого майна в порядку примусового виконання рішення суду.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2018 року подання задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1, діючи через свого представника ОСОБА_4, звернулась до суду з апеляційною скаргою, яку обґрунтовувала тим, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про примусове проникнення до житла боржника.

Як на підставу скасування ухвали суду вказувала на те, що суд першої інстанції, задовольняючи подання, належним чином не обґрунтував своє судове рішення та не зазначив жодних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій - вільному доступу до належного боржникові майна.

Зазначала, що подання державного виконавця також не містить жодних фактів, які вказують на перешкоджання боржником державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, а надані державним виконавцем акти про недопущення до житлового будинку боржника є неналежними доказами перешкоджання боржником державному виконавцю вільному доступу до будинку та земельної ділянки, оскільки боржник не повідомлявся про такі виходи державного виконавця. Надіслані державним виконавцем повідомлення надсилалася за адресами, де боржник не проживає.

Судом не взято до уваги, що примусове проникнення до житла є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду.

Зазначала, що державним виконавцем не виконано усіх інших можливих спроб виконати рішення суду, зокрема шляхом арешту іншого майна, яке перебуває в іпотеці Банку, та його подальшої реалізації з метою виконання рішення.

Судом першої інстанції не враховано, що боржнику взагалі не було відомо про відкриття виконавчого провадження №43824829, оскільки не надіслано копії постанови про відкриття провадження у встановленому законом порядку, а також не повідомлено про початок процедури примусового виконання рішення.

Крім цього, як на підставу скасування ухвали вказувала на те, що вона не була повідомлена про розгляд подання, яке також всупереч ст. 439 ЦПК України розглянуто судом без участі державного виконавця.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 29.08.2018 та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Учасники своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник стягувача - Герасимик Б.В. в судовому засіданні просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу - без змін.

Державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Медведєв О.В. в судовому засіданні просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу - без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів, передбачених законом, задля виконання рішення без примусового проникнення до житла, належного боржникові, однак це не дало результатів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважає таким, що відповідає нормам матеріального права та наявним в матеріалах справи письмовим доказам, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2013 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2014 року щодо зміни розміру пені, в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором №77.2/С3-410.07.3 від 12.12.2007 та за договором №77.2/ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк заборгованість на загальну суму 1 299 348,04 доларів США та 34 005 949,60 грн (т. 1, а.с. 136-142). Рішення суду набрало законної сили.

15 березня 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення суду від 07.10.2014.

25 березня 2014 року Апеляційним судом Київської області видано виконавчий лист №1018/7232/12.

01 липня 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Пінським Ю.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №43824829 з примусового виконання виконавчого листа №1018/7232/12 від 25.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості на загальну суму 1 299 348,04 доларів США та 34 005 949,60 грн (т. 1, а.с. 200-201).

В постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем запропоновано ОСОБА_1 самостійно виконати рішення суду у семиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги, що боржнику не було відомо про відкриття виконавчого провадження та звернення рішення до примусового виконання спростовуються наявними в матеріалах справи доказами направлення ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в рішенні суду, постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент прийняття державним виконавцем постанови про відкриття провадження та надсилання її копії боржникові за адресою, зазначеною у виконавчому документі, ОСОБА_1 належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, а відтак і про початок примусового виконання рішення, оскільки у вказаний в постанові про відкриття виконавчого провадження строк (7 днів) в добровільному порядку не виконала рішення суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в термін, вказаний в постанові про відкриття виконавчого провадження, не виконала в добровільному порядку рішення суду у повному обсязі або частково.

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС вКиївській області від 26.02.2018 №31/10-919 за ОСОБА_1не зареєстровано транспортних засобів.

Згідно відповіді Головного управління Держпраці у Київській області від 21.02.2018 №11/1/2525 за боржником не зареєстровано рухомого майна.

05.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника в банківських установах та направлено на виконання до банківських установ. Згідно відповіді банківських установ відсутні відкриті рахунки ОСОБА_1

В ході проведення виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження №43824829, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за пошуковим запитом про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо ОСОБА_1, державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрований об'єкт житлової нерухомості, а саме: житловий будинок, загальною площею 393,5 кв.м., розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалами Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2018 та від 23.08.2018 у даній справі встановлено обставини вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження всіх можливих дій щодо виконання рішення суду. Дані судові рішення набрали законної сили.

07.02.2018 виходом державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Медведєва О.В. за адресою: АДРЕСА_1 доступу до зазначеного житлового приміщення боржником ОСОБА_1 надано не було, про що складено відповідний акт державного виконавця від 07.02.2018 у присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9 та представника стягувача - ПАТ «Родовід Банк» МельниченкаД.М.

09.02.2018 виходом державного виконавця за адресою:АДРЕСА_2 доступу до зазначеного житлового приміщення, боржником ОСОБА_1 надано не було, про що складено відповідний акт державного виконавця від 09.02.2018 у присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9 та представника стягувача - ПАТ «Родовід Банк» Мельниченка Д.М.

14.03.2018 державним виконавцем направленолистза адресою АДРЕСА_3., а також залишено повідомлення у хвіртці подвір'я за адресою АДРЕСА_1., що підтверджується актом державного виконавця від 14.03.2018, про проведення 21.03.2018 о 09 год 30 хв. виконавчих дій, щодо опису й арешту майна боржника за адресою АДРЕСА_1.

21.03.2018 виходом державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Медведєва О.В. за адресою: АДРЕСА_1 доступу до зазначеного житлового приміщення боржником ОСОБА_1 надано не було, про що складено відповідний акт державного виконавця від 21.03.2018 в присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9 та представника стягувача - ПАТ «Родовід Банк» Мельниченка Д.М.

20.04.2018 державним виконавцем направлено вимогу за адресою: АДРЕСА_4 та адресою: АДРЕСА_1 про проведення 11.05.2018 виконавчих дій, щодо опису й арешту майна боржника за адресою по вул. АДРЕСА_1, с. Нові Безрадичі, Обухівський район, Київська область та надання декларації про доходи та майно боржника за 2016 рік.

11.05.2018 виходом державного виконавця за адресою: Київська обл., Обухівськи район, с. Нові Безрадичі, АДРЕСА_1, в будинку був присутній чоловік, який відмовивсяназвати себе, до будинку не допустив. Після виклику працівників поліції ГУНП в Київській області чоловік зачинив ворота в гаражі та сховався в будинку, про що складено відповідний акт державного виконавця від 11.05.2018 в присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9 та представника стягувача - ПАТ «Родовід Банк» Запетрук В.М., працівників поліції Гуцол В.А. та СілякМ.Г.

27.07.2018 державним виконавцем направлено повідомлення за адресою: АДРЕСА_4 та за адресою: АДРЕСА_1, с. Нові Безрадичі, Обухівський район, Київської області, про проведення 15.08.2018 о 17.00 год. виконавчих дій щодо опису й арешту майна боржника за адресою вул. АДРЕСА_1, с. Нові Безрадичі, Обухівський район, Київська область.

15.08.2018 виходом державного виконавця за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, с. Нові Безрадичі, АДРЕСА_1 за участю представника стягувача та в присутності двох понятих встановлено, що в будинку були присутні люди, які відмовились допустити до будинку, зі слів сусідів в будинку перебували господарі, які постійно там проживають, рідко залишають будинок. Сусіди повідомили, що ОСОБА_14 знає, про те що є рішення суду та що будинок мають описати та реалізувати, але навмисно не допускає до будинку, про що складено відповідний акт державного виконавця від 15.08.2018 в присутності понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9, представника стягувача - ПАТ «Родовід Банк» Герасимика Б.В. та головного державного виконавця Рубель І.В.

Таким чином, про виходи державного виконавця за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі, АДРЕСА_1 боржника ОСОБА_1 повідомлено шляхом направлення рекомендованого листа за місцем реєстрації, тобто за адресою, вказаною боржником, а також за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_6, та за адресою, за якою здійснювалися виходи державного виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо неналежного надсилання боржнику державним виконавцем повідомлень, оскільки із заявою про зміну адреси місця проживання ОСОБА_1 до державного виконавця не зверталася.

В рішенні суду та у виконавчому листі вказана адреса проживання боржника: АДРЕСА_6, а за приписами Закону України «Про виконавче провадження» всі постанови державного виконавця та повідомлення надсилаються за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Більш того, в матеріалах справи наявні письмові докази фотофіксації виходу державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1

З огляду на викладене, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про виходи державного виконавця за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі, АДРЕСА_1, з метою здійснення опису та накладення арешту на даний житловий будинок.

Як вбачається з матеріалів справи, у дні виходу державного виконавця за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Нові Безрадичі, АДРЕСА_1, ОСОБА_1 перебувала на території України (т. 2, а.с. 115).

Доводи апеляційної скарги про те, що в дні виходу державного виконавця за місцезнаходженням нерухомого майна боржник ОСОБА_1 могла перебувати на роботі, лікуванні чи у відпустці є припущеннями останньої, оскільки не надано доказів на спростування, що саме в час виходу державного виконавця Котвицька М.М. перебувала на роботі, лікуванні, відпустці.

За приписами частини шостої статті 77 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 на обґрунтування своїх заперечень щодо неналежності доказів наданих державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надала доказів, а лише вказала, що надані державним виконавцем акти є неналежними доказами.

Разом з цим, надані державним виконавцем акти про не допуск боржником до належного їй на праві власності вказаного вище житлового приміщення, є неналежними, оскільки дані акти у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України є належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду, що набрало законної сили, не виконує законних вимог державного виконавця, не вживає заходів, спрямованих на виконання рішення суду в повному обсязі або частково, затягує процес проведення виконавчих дій, зокрема не допуск державного виконавця до належного їймайна та здійснення його опису для подальшої реалізації.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 має гарантії, передбачені ст. 30 Конституції України, щодо недоторканості житла.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Положення статті 30 Конституції України узгоджуються з положеннями статті 311 Цивільного кодексу України.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п.п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Державний виконавець звертається до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Визначальним при розгляді подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є лише факт невиконання рішення та неможливість державного виконавця потрапити до жилого приміщення боржника для проведення опису та арешту його майна.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому,питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем вживались всі можливі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення суду, однак рішення суду не виконане та ОСОБА_1 не допускає державного виконавця до належного їй жилого приміщення для проведення опису та його арешту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника є правильними та узгоджуються з нормами матеріального права, оскільки таке обмеження права передбачено законом, переслідує легітимну мету задля виконання судового рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо належності боржникові іншого нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці Банку, та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, оскільки у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та на законну вимогу державного виконавця Котвицька М.М. не надала декларацію про майно та доходи.

Доводи апеляційної скарги, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не встановив факти ухилення боржника від виконання рішення суду також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про примусове проникнення до житла визначальним є встановлення обставин не виконання рішення суду та перешкоджання державному виконавцю у доступі до майна, належного боржникові, для його опису та арешту.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення заборгованості на загальну суму 1 299 348,04 доларів США та 34 005 949,60 грн. не виконується з 2014 року, про що достовірно відомо ОСОБА_1, а як зазначалось вище положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що рішення суду є обов'язковим до виконання.

З моменту набрання рішенням законної сили - 10.02.2014 ОСОБА_1 не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язання у повному обсязі чи частково, покладеного на неї рішенням суду, та при цьому відсутні докази наявності об'єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду, хоч в будь-якій його частині.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона працює закордоном, а саме в Німеччині, однак доказів, які б свідчили про добровільне виконання рішення суду не надала.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що протягом 2014-2018 років ОСОБА_1 багаторазово перетинала кордон України, зокрема здійснювала поїздки до Мюнхену, Амстердаму, Нюрнбергу, що свідчить про витрачання грошових коштів.

Поряд з цим, ОСОБА_1 не надала доказів про повне або часткове виконання рішення суду.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 перетинала кордон для виїзду до Шарм Ель Шейху, що також свідчить про витрачання коштів.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про розгляд подання, оскільки за приписами ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Доводи апеляційної скарги, що всупереч ч. 2 ст. 439 ЦПК України подання розглянуто без участі державного виконавця також не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки розгляд судом подання без участі державного виконавця не порушує права ОСОБА_1, а державний виконавець не оскаржував ухвалу суду з цих підстав.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 389 ЦПК України, ухвали про примусове проникнення до житла не підлягають касаційному оскарженню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

А.М.Стрижеус