Справа № 747/755/17 Провадження № 22-ц/795/633/2018 Головуючий у I інстанції - Косенко Ю. Л. Доповідач - Кузюра Л. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач, особа, яка подала скаргу: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова»;

оскаржується рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

прізвище судді: Косенко Ю.Л.; місце ухвалення: смт. Талалаївка; дата складання повного тексту рішення: 30 березня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (далі за текстом - СТОВ «Дружба-Нова») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно договору оренди землі, зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі 18 лютого 2011 року, ОСОБА_2 передав СТОВ «Дружба-Нова» належну йому на праві власності земельну ділянку площею 7,3142 га кадастровий номер: НОМЕР_1, яка знаходиться на території Сильченківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, в оренду строком на 7 років. У серпні 2017 року йому стало відомо про існування додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, якою строк дії вказаного договору продовжено до 17 лютого 2028 року. У зв'язку з тим, що вказаної додаткової угоди він не підписував та не мав наміру її укладати, звернувся до суду з позовом про визнання її недійсною та повернення земельної ділянки.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду від 02 січня 2015 року до договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, зареєстрованого 18.02.2011 року за № 00015, укладену між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова», щодо земельної ділянки площею 7,3142 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка зареєстрована реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 12.12.2015 року, номер запису про інше речове право 12504046; зобов'язано СТОВ «Дружба-Нова» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 7,3142 га кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Сильченківської (після перейменування Староталалаївської) сільської ради Талалаївського району Чернігівської області. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, СТОВ «Дружба-Нова» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було взято до уваги та не враховано факти неодноразового одержання орендодавцем орендної плати у збільшеному розмірі, адже зазначені обставини свідчать про схвалення та виконання позивачем умов спірної додаткової угоди до договору оренди землі. При цьому позивач визнав, що він отримував орендну плату за землю, а отже знав про дані правовідносини. Судом першої інстанції не було встановлено, яке суб'єктивне право позивача було порушено, а тому визнання правочину недійсним, як спосіб захисту порушеного права застосовано неправомірно.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 3 т. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, обґрунтовано виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 не підписував додаткової угоди від 02 січня 2015 року до договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, тобто не виявив своєї згоди на укладення правочину на змінених умовах, які є істотними для даного виду договорів, вказана додаткова угода є недійсною. Виходив с того, що оскільки у додатковій угоді до договору оренди поза волею сторони позивача було змінено строк дії договору з 17.02.2018 року на 17.02.2028 року, було порушено право позивача на вільне розпорядження земельною ділянкою.

З наведеним висновком місцевого суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого Талалаївською райдержадміністрацією Чернігівської області 05 липня 2010 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 7,3142 га, яка розташована на території Сильченківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області (а.с. 9).

Згідно договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, укладеного між сторонами у справі та зареєстрованого відділом Держкомзему у Талалаївському районі 18 лютого 2011 року за №00015, ОСОБА_2 передав СТОВ «Дружба-Нова» строком на 7 років належну йому на праві приватної власності земельну ділянку.

В січні 2015 року між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, зареєстрованого 18.02.2011 року за № 00015, якою внесено зміни до договору оренди землі в частині розміру орендної плати та строку дії договору оренди землі. Оспорюючи вказану додаткову угоду, ОСОБА_2 стверджував про те, що наміру продовжувати договірні правовідносини з відповідачем не мав, її не підписував, про її існування дізнався лише у серпні 2017 року.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №5814-5816/17-24 від 19 лютого 2017 року, судом було встановлено, що підпис у колонці «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» в додатковій угоді до договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, укладеної між ОСОБА_2 (орендодавець) та СТОВ «Дружба-Нова» (орендар) від 02 січня 2015 року, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Письмова форма договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 особисто не підписував додаткової угоди з СТОВ «Дружба-Нова» від 02 січня 2015 року про зміни до договору оренди землі від 19 жовтня 2010 року, зазначений документ було від його імені підписано іншою особою.

Встановивши зазначений факт, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в силу ст. 203, 215 ЦК України, цей правочин є недійсним, через відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення такої угоди та внесення змін до раніше укладеного договору, а її укладення від імені позивача невстановленою особою суперечить закону.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Аналогічні умови було прописано сторонами у договорі оренди землі від 19 жовтня 2010 року, в тому числі пунктом 3.2 договору оренди передбачено, що орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. При наявності у Орендодавця заперечень щодо продовження/поновлення договору, він зобов'язаний повідомити про це орендаря у письмовій формі не пізніше, ніж за 10 днів до закінчення погодженого строку оренди.

Крім того, положеннями зазначеного пункту договору передбачено, що цей договір вважається продовженим чи поновленим на той же строк і на тих же умовах також у випадку, якщо орендар не направить заяву про бажання продовжувати договірні відносини, але буде продовжувати користуватися земельною ділянкою після закінчення погодженого строку оренди, а орендодавець в термін не пізніше, ніж за 30 днів після закінчення погодженого строку оренди не направить орендарю у письмовій формі заперечення з цього приводу. Заперечення, заявлені поза цим строком не приймаються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі від 19 жовтня 2010 року, було зареєстровано 18 лютого 2011 року за № 0015, відповідно строк його дії 7 років тривав до 18 лютого 2018 року.

Зважаючи на те, що положеннями п. 3.2 договору оренди передбачено, що цей договір вважається продовженим чи поновленим на той же строк і на тих же умовах також у випадку якщо орендар не направить заяву про бажання продовжувати договірні відносини, але буде продовжувати користуватися земельною ділянкою після закінчення погодженого строку оренди, а орендодавець в термін не пізніше, ніж за 30 днів після закінчення погодженого строку оренди не направить орендарю у письмовій формі заперечення з цього приводу, позивач скористався правом на припинення правовідносин та у строк до 18 березня 2018 року надіслав відповідачеві вимогу про витребування земельної ділянки шляхом звернення з позовом, що міститься у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача про повернення земельної ділянки.

Посилання в доводах апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було взято до уваги та не враховано факти неодноразового одержання орендодавцем орендної плати у збільшеному розмірі, які свідчать про схвалення та виконання позивачем умов спірної додаткової угоди до договору оренди землі не можуть слугувати підставою для скасування вірного рішення суду, оскільки відповідачем не подано жодного доказу про те, що позивач був ознайомлений з новими істотними умовами договору. Отримання орендної плату у збільшеному розмірі могло бути пов»язано зі зміною нормативно-грошової оцінки землі, а тому посилання апелянта саме на вказану обставину як на доказ згоди позивача з умовами додаткової угоди не можна вважати належним обґрунтуванням позиції відповідача відносно того, що права позивача порушено не було.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд знаходить, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки їх постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» залишити без задоволення, а рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: