АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2046/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2018 року м. Київ

Справа № 752/17341/14-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Фінансова поліція м. Мессіна Республіки Італія,

відповідач - Митне агентство м. Мессіна Республіка Італія

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 грудня 2017 року, ухваленого у складі судді Ладиченко С.В. в приміщенні Голосіївського районного суду м.Києва,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Фінансової поліції м. Мессіна Республіки Італія, Митного агентства м. Мессіна Республіки Італія про відшкодування майнової і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Фінансової поліції м. Мессіна Республіки Італія, Митного агентства м. Мессіна Республіки Італія про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 14 березня 2007 року до 01 лютого 2011 року йому на праві власності належала вітрильна яхта «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2007 року побудови, Франція, номер двигуна НОМЕР_1, типу «BENETEAU 57»), що підтверджується свідоцтвом про право власності НОМЕР_2.

1 лютого 2011 року позивач продав яхту компанії «MY OCEAN WORLD SA.» Британські Вергинські острови, що підтверджується актом прийому-передачі судна.

Директором компанії на його ім'я була видана довіреність від 03 жовтня 2011 року, якою він був уповноважений повідомити про зміну власника та продовжити контракт на стоянку яхти у порту «Марина дель Неттуно» Мессіна Республіка Італія, у якому вона знаходилася з моменту її набуття, що підтверджується довіреністю.

26 вересня 2013 року через шкіпера яхти ОСОБА_3 позивача викликали до Фінансової поліції м.Мессіна у зв'язку з звинуваченнями у контрабанді яхти. 8 жовтня 2013 року він прибув до поліції о 14 годині, його допит розпочався о 17 год.30 хв. в офісі туристичного порту «Марина дель Неттуно». Під час допиту до нього застосовувався психологічний тиск, який виражався у підвищеному голосі, зухвалому відношенні, сміху на його зауваження та прохання, його не забезпечили кваліфікованим перекладачем, він не міг належним чином користуватися послугами адвоката, так як адвокат не володіє російською чи українською мовами, чим було порушене його право на захист та він був позбавлений можливості надати належні докази, які б підтверджували його невинуватість. Працівники поліції запропонували йому заплатити 20000 Євро для вирішення питання. Допит тривав до 23 год.35 хв., його змусили підписати протокол допиту, викладений на італійській мові, змісту якого він не розумів.

Позивач є інвалідом другої групи з дитинства, про що повідомляв працівників поліції, які проводили допит. Під час допиту стан здоров'я позивача погіршувався, підвищився цукор, стало зле, але медична допомога не була надана.

Такі дії відповідачів спровокували стійкій розлад функцій організму позивача, що потребувало постійного лікування, у зв'язку з чим він був змушений покинути Сицилію і полетіти на лікування в швейцарську клініку, а потім продовжував лікування у клініці сімейної медицини "Ісаєви плюс» м.Київ з 28 жовтня 2013 року по 8 листопада 2013 року, у клінічній лікарні Міністерства охорони здоров'я України з 8 листопада по 15 листопада 2013 року, а 2 грудня 2013 року був оглянутий нейрохірургом Інституту нейрохірургії ім. Акад. А.П. Ромаданова НАМН України та неврологом Державного закладу «Клінічна лікарня МОЗ України», які підтвердили раніше встановлені діагнози. 20 січня 2014 року комісією МСЕК позивачу встановлена перша группа інвалідності довічно.

Вважає, що такими діями відповідачів йому заподіяна матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода полягає у витратах на медічні послуги, надані позивачу клінікою AT «RCLIN» в сумі 40000 швейцарських франків, що еквівалентно по курсу НБУ 553731 грн.84 коп., а також у неотриманих за договором, який був укладений позивачем з компанією Propharma International Trading Limited (Мальта), можливих доходів в сумі 360000 Євро, що еквівалентно 6007713 грн.48 коп.

Моральна шкода полягає в душевних стражданнях позивача через порушення його прав, безпідставних звинувачень, незаконних дій працівників поліції, які створили загрозу його життю та здоров'ю, поглибили симптоми перенесеного захворювання, у зв'язку з чим він повинен був лікуватися, знаходився у безпорадному стані, відчував нестерпний фізичний біль, не міг вести звичний для себе спосіб життя, спілкуватися з друзями, надавати необхідну допомогу і підтримку дружині та дітям. Через завдану шкоду здоров'ю ( став інвалідом першої групи) були порушені нормальні життєві зв'язки, у зв'язку з чим він був змушений припинити надання своїх професійних послуг, що призвело до розірвання договору з компанією Propharma International Trading Limited (Мальта). Моральну шкоду позивач оцінює в 5913378 грн.61 коп.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст.5 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 р., ст.3,6,14 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р., ст.14 Міжнародного пакту «Про громадянські і політичні права» Генеральної Асамблеї ООН від 16 грудня 1966 р., ст.3,4,5,9,15,17,25 Конвенції ООН про права інвалідів, ст..ст.7,16, 18, 49, 74, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст..ст.3,15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1190, 1195 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Фінансової поліції м. Мессіна Республіки Італія, Митного агентства м. Мессіна Республіки Італія про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів щодо виклику його на допит 08 жовтня 2013 року повноважними органами республіка Італія, та протоколу його допиту, а також будь-яких судових рішень щодо вини посадових осіб цих органів, є невірним та не відповідає обставинам справи

Судом порушені вимоги ч.4 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої сторони зобов'язання, що виникло внаслідок завдання шкоди, у будь-який час після його виникнення, можуть обрати право держави суду.

Оскільки, копію позовної заяви відповідачі отримали належним чином з перекладом на італійську мову, де вказано про норми права країни, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не подали своїх заперечень, то вони погодились про застосування права України у тому числі, та згодні, що спірні правовідносини мали місце 08 жовтня 2013 року. Отримання копії позовної заяви та доданих до неї документів підтверджується заявою судового пристава Єдиного відділу судових приставів Апеляційного суду м. Мессіни Республіки Італія від 22 вересня 2015 р., Вербальною нотою міністерства закордонних справ та міжнародного співробітництва Республіки Італія від 24.12.2015 р. та іншими документами офіційних органів республіки Італія (т.1 ,а.с.185-198).

Суд не взяв до уваги рішення Ржищівського міського суду Київської області від 3 грудня 2013 року (т.1, а.с.47-86), яким встановлено:

- факт стійкого розладу функцій організму громадянина України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який при взаємодії із представниками Фінансової гвардії Республіки Італія призвів до обмеження життєдіяльності громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом суттєвого погіршення стану його здоров'я, про що вказано у резолютивній частині;

- вставлено факт наявності правовідносин мною з митними органами Республіка Італія в м. Мессіна з приводу перебування парусної яхти «МА'АТ» в національних водах Республіка Італія (червень 2008 року, лютий 2011 року), про що вказано у резолютивній частині рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, про день та час розгляду справи позивач - ОСОБА_2 повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштових відправлень (т.2 а.с.144), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦК України.

Оскільки рішення ухвалене за відсутністю учасників справи, то датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, є недоведеними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст..49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки за зобов'язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Сторони зобов'язання, що виникло внаслідок завдання шкоди, у будь-який час після його виникнення можуть обрати право держави суду.

Суд першої інстанції з метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом України та вручення копії позовної заяви з додатками звернувся відповідно до умов Конвенції про правову допомогу по цивільним справам до компетентного суду Італійської Республіки. Документи були передані Фінансовій поліції м.Мессіна та Митному агентству м.Мессіна (т.1 а.с.186-198). Будь-яких заперечень щодо розгляду справи в суді України відповідачами не висловлено, що дає підстави вважати, що відповідачі погодилися з тим, що справа буде розглядатися за правом України (ч.4 ст.49 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Разом з тим, за нормами цивільного процесуального Кодексу України відсутність заперечень відповідача на позов не дає підстав уважати, що відповідачем визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст.1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а сааме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Крім того, підставами виникнення зобов'язання відшкодування шкоди відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України є: наявність шкоди, протиправні дії (бездіяльність) осіб, причинний зв'язок між цими діями (бездіяльністю) та шкодою.

Належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів, причинного зв'язку між протиправною поведінкою працівників поліції та встановленням позивачу першої групи інвалідності, а також вини відповідачів у заподіянні шкоди здоров'ю ОСОБА_2, позивачем у передбаченому 12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги обставини, встановлені рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 3 грудня 2014 року, а саме те, що факт стійкого розладу функцій організму позивача, який при взаємодії із представниками Фінансової гвардії Республіки Італія призвів до обмеження життєдіяльності ОСОБА_2 шляхом суттєвого погіршення стану здоров'я, а також факт наявності правовідносин ОСОБА_2 з митними органами Республіка Італія в м.Мессіна з приводу перебування парусної яхти «МА'АТ» в національних водах Республіка Італія ( червень 2008 року, лютий 2011 року), не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 4, 7 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Зважаючи на те, що Фінансова поліція м.Мессіна Республіки Італія, Митне агентство м.Мессіна Республіки Італія, Фінансова гвардія Республіки Італія не були учасниками судового розгляду у справі, яка розглядалася Ржищівським міським судом Київської області, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правила встановлені ч.4 ст.82 ЦПК України не можуть бути застосовані. Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов'язок доказування обставин протиправності поведінки особи, причинно-наслідкового зв'язку, наявності вини не може бути підмінений встановленням певного факту у межах розгляду іншої цивільної справи, яка розглядалась щодо зовсім інших правовідносин між іншими сторонами.

Надані позивачем до позовної заяви протокол «об установлении меры пресечения в форме ареста судна», «постановление о назначении технического ассистента Финансовой полиции» жодним чином не підтверджують обставини, на які посилається ОСОБА_2, в обґрунтування своїх вимог.

Сам по собі висновок судової психологічної експертизи № 55/17 від 15 травня 2017 року про те, що ОСОБА_2 завдано страждань через події 8 жовтня 2013 року, що мали місце при його допиті працівниками Фінансової поліції та Митного агентства м.Мессіна, не може бути прийнятий як належний доказ, оскільки висновок фактично ґрунтується на обставинах, викладених позивачем у позовній заяві, які в свою чергу належними та допустимими доказами не доведені.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус