Провадження № 2/641/114/2018 Справа № 641/2269/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого - судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання: Щеглової Г.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Шапошнікова І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного учбового закладу «Харківське Вище Професійне училище №6» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного учбового закладу «Харківське Вище Професійне училище №6» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, в якому просить суд, наказ директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» №34-к від 15.03.2017 року про звільнення з посади бухгалтера ОСОБА_1, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, визнати незаконним і скасувати; поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6», з 13.02.2018 року; визнати факт відсутності на роботі 14.03.2017 р., ОСОБА_1 з поважних причин; стягнути з Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму фактичного розрахунку у розмірі 1163,63 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., посилаючись на те, що вона , працювала бухгалтером Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6».

15.03.2017 року її було звільнено з роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 15.03.2017 року № 34-к.

Як на підставу позову позивач посилається й на те, що вона була відсутні на роботі з поважних причин, про що свідчить її письмова заява від 13.03.2017 р. на ім'я директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» ОСОБА_9 з проханням про наданні їй відпустки за власний рахунок на 14.03.2017 року, у зв'язку з сімейними обставинами. Крім того ОСОБА_1 посилається на те, що її було звільнено з роботи без засідання профспілкового комітету, членом якого вона є.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Шапошніков І.Є. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, надав до суду письмові заперечення в яких зазначив. Так, відповідно до наказу директора ДНЗ ХВПУ №6 від 16.02.2012 року №18-к, ОСОБА_1 прийнято на посаду бухгалтера розрахункового відділу з посадовим окладом, згідно 9 тарифного розряду. Наказом директора ДНЗ ХВПУ №6 від 15.03.2017 року №34-к, за табелем обліку використання робочого часу та пояснень працівника, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичними порушеннями трудового законодавства України, правил внутрішнього трудового розкладу установи, та прогулом без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України 15.03.2017 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 16.02.2016 року по 15.03.2017 року за 28 календарних днів. Наказ погоджено з юрисконсультом, головним бухгалтером та головою профспілкового комітету. Вказує, що посилання позивача ОСОБА_1 стосовно того, що нею 13.05.2017 р. будо надано заяву з проханням надати їй відпустку без збереження заробітної плати , не відповідають дійсності, оскільки в ході службової перевірки були відібрані пояснювальні записки від головного бухгалтера ОСОБА_10, яка є безпосереднім керівником позивачки, секретаря ОСОБА_8., заступника директора з навчально - виховної роботи ОСОБА_5, згідно з якими ОСОБА_1 заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати не надавала. Крім того зазначає, що Адміністрацією Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6», було надано подання від 15.03.2017 року до профспілкового комітету щодо погодження звільнення ОСОБА_1, яка є членом профспілкової організації, у зв'язку з прогулом за п.4 ст. 40 КЗпП, яке було розглянуто та надано згоду на таке звільнення, що підтверджується довідкою наданою Головою профспілкового комітету ОСОБА_6 та безпосередньо наказом №34-к від 15.03.2017 р. про звільнення ОСОБА_1, який засвідчений безпосередньо юрисконсультом, головним бухгалтером та головою профспілкового комітету. На підставі викладеного просить відмовити ОСОБА_1 в задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6».

Відповідно до наказу директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» ОСОБА_9. від 15.03.2017 року №34-к її було звільнено з роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9)

Відповідно до заяви від 13.05.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» ОСОБА_9. з проханням про надання їй відпустки на 14.05.2017 р. без збереження заробітної плати, у зв'язку із сімейними обставинами. (а.с. 13)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 не надавала їй, як безпосередньому керівнику, на погодження заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на 14.03.2017 року.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання пояснила, що вона працює секретарем Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» та зазначила, що 13.03.2017 р. вона не приймала від ОСОБА_1 будь-яких заяв та не ставила свого підпису на ньому про його отримання.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11. та ОСОБА_12. також підтвердили той факт, що ОСОБА_1 не подавала 13.03.2017 р. заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з сімейними обставинами, що підтверджується зокрема відсутністю відповідного запису у журналі вхідної кореспонденції.

Таким чином в ході судового засідання посилання позивачки про те, що 14.03.2017 року вона була відсутні на робочому місці з поважних причин, а саме у зв'язку із поданою заявою на ім'я директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» про надання відпустки на 14.03.2017 р без збереження заробітної плати у зв'язку із сімейними обставинами, не знайшли свого підтвердження, а тому позовна вимога щодо визнання факту відсутності на роботі 14.03.2017 р., ОСОБА_1 з поважних причин, задоволенню не підлягає.

Відповідно до листа від 15.03.2017 р. Адміністрацією ДНЗ ХВПУ №6 було надано документи до Голови профспілкового комітету ОСОБА_6, для погодження на звільнення ОСОБА_1, бухгалтера, у зв'язку з прогулом 14.03.2017 р. (а.с. 38)

Відповідно до положень ч. 3 ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи або організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищої за підлеглістю виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Відповідно до положень ст.. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Отже рішення виборного органу профспілкового комітету , членом якого є ОСОБА_1 щодо погодження на звільнення ОСОБА_1 з займаної посали у зв'язку із прогулом за п. 4 ст. 40 КЗПП України, профспілковим комітетом не надавалось а тому порушена процедура звільнення ОСОБА_1

Як вбачається з довідки наданої Головою профспілкового комітету ОСОБА_6, засідання профспілкового комітету з приводу звернення директора ДНЗ ХВПУ №6 ОСОБА_9 про розторгнення трудового договору з бухгалтером ОСОБА_1 (15.03.2017 ) не проводилось у зв'язку з відсутністю обґрунтованого відказу у згоді на звільнення ОСОБА_1 за ст.. 40 п. 4 КЗпП України (а.с. 39)

Посилання представника відповідача відносно того, що звільнення ОСОБА_1 було проведено у відповідності до вимог ст.. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» де вказано, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки, не можуть бути прийняті судом до уваги,у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст.. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору дає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів профспілки згідно зі статутом.

Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. У разі пропуску цього терміну вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, дозвіл на його звільнення дає той профспілковий орган, до якого звернувся роботодавець.

Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обгрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обгрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Між тим, роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілковї організації (ч. 4, 6ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 5, 7ст. 43 КЗпПУ) лише у двох випадках: якщо профспілковий орган у встановлений законом строк не повідомив про прийняте рішення у письмовій формі або у випадку відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення.

Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника.

Таким чином судом встановлено, що засідання первинною профспілковою організацією щодо розгляду обґрунтованого письмового подання директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» щодо звільнення бухгалтера ОСОБА_1 не проводилось та не ухвалювалось відповідне рішення відносно надання згоди на розірвання трудового договору, а тому слід вважати,що порушена процедура звільнення ОСОБА_1, що тягне за собою її поновлення на роботі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а відповідно до ч. 1 ст. 97 цього Кодексуоплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Суд, при визначенні середнього заробітку, керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (із наступними змінами та доповненнями).

Так, за п. 8 указаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Виплати нараховуються шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на кількість робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, на кількість календарних днів за цей період.

З огляду на те, що звільнення ОСОБА_1 було проведене із порушенням діючого законодавства, суд вважає необхідним поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до Правового висновку Верховного суду України у справі N 6-2597цс16 Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки законодавством не передбачено жодних підстав для його зменшення.

Як вбачається із довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 01.02.2018 року, середньомісячна заробітна плата складає 2268,00 грн., середньоденна зарплата складає 103 грн. 09 коп.(а. с. 173)..

Середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу з 15.03.2017 року по 12.02.2017 року, тобто по дату ухвалення рішення, який необхідно стягнути з відповідача склав 23917,08 грн (а.с. 162)

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 23917,08 грн.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів, які не були їй виплачені при остаточному розрахунку в сумі 1163,63 грн., суд зазначає наступне.

В судовому засіданні 12.02.2018 року позивачка ОСОБА_1 просила суд прийняти її відмову від даної позовної вимоги.

Відповідно до положень ст.. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Таким чином, у зв'язку з тим, що відмова позивачка від позовної вимоги надійшла до суду перед судовими дебатами, суд її не приймає, відповідно до положень ст.. 39 ЦПК України.

Як вбачається з листа Головного управління держпраці у Харківській області від 18.04.2017 р. №К-273/02.04/12-14/13748 остаточний розрахунок ОСОБА_1 був проведений 17.03.2017 р. та 17.03.2017 р. були взяті бюджетні фінансові зобов'язання . Період затримки виплати остаточного розрахунку за період з 18.03.2017 р. по 27.03.2017 р. (день фактичного розрахунку) допущений не з вини ДНЗ ХВПУ №6, оскільки це зумовлено особливостями фінансування закладу. (а.с.100)

На підставі викладеного позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів, які не були їй виплачені при остаточному розрахунку в сумі 1163,63 грн, задоволенню не підлягають.

Відносно вимог позивача щодо стягнення на її користь моральної шкоди , суд зазначає наступне.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, передбачених п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова), у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 зазначеної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач повинен був зазначити не тільки розмір суми, яку він просить суд стягнути в рахунок відшкодування спричиненої йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, але й довести факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з протиправними діями відповідача.

ОСОБА_1. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди, крім того посилалась на заподіяння моральної шкоди її дочці, яка взагалі не є стороною відповідних правовідносин.

Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї ж статті, вказано перелік порушення яких прав може викликати стягнення моральної шкоди.

У зв'язку з тим, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно зіст. 141 ЦПК України,з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до вимог п.2 ,4 ч. 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 поновлюється на роботі, то в силу ст. 430 ЦПК України та ст. 235 КЗпП України рішення суду в частині поновлення на роботі й стягнення заробітної плати в межах місячної заробітної плати необхідно допустити до негайного виконання.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Наказ директора Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище №6» №34-к від 15.03.2017 року про звільнення з посади бухгалтера ОСОБА_1, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, визнати незаконним і скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6», з 13.02.2018 року.

Стягнути з Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23917 (двадцять три тисячі дев'ятсот сімнадцять) грн. 08 коп.

В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6» на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бухгалтера Державного навчального закладу «Харківське вище професійне училище№6» і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, ПН НОМЕР_1.

Відповідач Державний навчальний заклад «Харківське вище професійне училище №6», місце знаходження: м. Харків, вул. Мухачева,1.

Суддя: О. А. Курганникова