ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3016/18 Справа № 190/502/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Гермес" на заочне рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Гермес", П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року ОСОБА_1, звернувся з позовом до ТОВ "СФГ "Гермес", П'ятихатської РДА Дніпропетровської області про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,326 га, яка розташована на території Лозуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, яку він 16.03.2006 року за договором оренди землі №147 передав СФГ "Гермес" у строкове платне користування строком на п'ять років. 22.05.2009 року між ними було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі від 16.03.2006 року, згідно якої строк дії договору оренди землі змінений на 25 років.

10.12.2014 року між СФГ "Гермес" та ТОВ "СФГ "Гермес" укладений договір купівлі-продажу посівів №3/12/Б, згідно умов якого разом з посівами до відповідача перейшло право користування належної йому земельної ділянки, із збереженням за відповідачем усіх прав та обов'язків орендаря.

17.01.2015 року між СФГ "Гермес" та ТОВ "СФГ "Гермес" укладено додаткову угоду №7 до Договору оренди землі від 16.03.2006 року, згідно з якою СФГ "Гермес" передало відповідачу право оренди належної йому земельної ділянки.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати недійсною додаткову угоду від 17 січня 2015 року № 7 до договору оренди землі №147 від 16.03.2006 року, скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ТОВ "СФГ "Гермес" проведену 18.03.2015 року.

Заочним рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано недійсною укладену між СФГ "Гермес" та ТОВ "СФГ "Гермес" додаткову угоду № 7 від 17 січня 2015 року до договору оренди землі № 147 від 16 березня 2006 року; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 березня 2015 року про реєстрацію права оренди земельних ділянок за ТОВ "СФГ "Гермес".

Рішення суду мотивоване тим, що умовами договору оренди земельної ділянки від 16.03. 2006 року право суборенди не передбачалось, будь-якої згоди позивач як власник ділянки на її передачу в суборенду та/або користування ділянкою на інших підставах (в т.ч. укладення будь-яких інших цивільно-правових угод - додаткової угоди до договору оренди, купівлі-продажу посівів тощо), не надавав, а земельна ділянка, що належить позивачу, в порушення встановленого законом порядку передана шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди особами, одна з яких не є стороною за первісним договором оренди, без будь-якого повідомлення та/або згоди (відома) власника, суд вважав заявлені позивачем вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.01.2015 року, на підставі яких відповідач неправомірно набув право оренди земельної ділянки позивача, обґрунтованими, підтвердженими доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ "СФГ "Гермес" посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено вимоги процесуального права щодо належного сповіщення відповідача про розгляд справи. При цьому, апелянт вказує, що має докази, які підтверджують повідомлення позивача про намір відчуження права власності на посів, а саме: поштові квитанції про відправлення, описи поштового відправлення, та свідчення особи, яка була відповідальна за направлення позивачеві повідомлень про укладення договорів купівлі-продажу посівів та права користування (оренди) земельною ділянкою; жодних заперечень або пропозицій від позивача щодо укладення договору купівлі-продажу посівів не надходило. Крім того, апелянт зазначає, що позивач отримував орендну плату за землю, саме від ТОВ "СФГ "Гермес", а тому вказане є доказом того, що позивач своїми діями надав згоду на користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Гермес" на заочне рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.04.2004 року, ОСОБА_1, є власником земельної ділянки площею 7.326 га., кадастровий номер :01:004:0462, розташованої на території Лозуватської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області (а.с. 40).

Згідно копії договору оренди землі №147 від 16.03.2006 року, ОСОБА_1, передав СФГ "Гермес" в строкове платне користування належну йому земельну ділянку, строком на 5 років (а.с. 8).

Згідно додаткової угоди №1 від 22.05.2009 року до договору оренди землі №147 від 16.03.2006 року, між позивачем та СФГ "Гермес", внесено зміни до договору оренди землі, в якій, строк дії договору визначено на 25 років (а.с. 10).

Згідно договору купівлі продажу посівів №3/12/Б від 10.12.2014 року, СФГ "Гермес" передало у власність покупцю ТОВ "СФГ "Гермес" посіви озимої пшениці, які розташовані на земельній ділянці позивача. Разом з посівами на підставі ст. 411 ЦК України від Продавця до Покупця перейшло право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, належне Продавцю на підставі договору оренди землі із збереженням за Покупцем усіх прав та обов'язків Орендаря, передбачених Договором оренди землі (п.1.4 Договору), та лише в п.2.1 зазначеного договору вказується, що вартість посівів та права користування земельною ділянкою, що відчужується становить 480,00 грн., а в п.2.2 договору вказано про зобов'язання покупця сплатити повну вартість посівів, а не права користування земельною ділянкою (а.с. 13).

А відповідно до додаткової угоди №7 від 17.01.2015 року, до договору оренди землі №147 від 16.03.2006 року СФГ "Гермес" передало ТОВ "СФГ "Гермес" право оренди земельної ділянки, набутої СФГ "Гермес" на підставі вище вказаного договору оренди землі, укладеного 16.03.2006 року з позивачем, відповідно до договору купівлі-продажу посівів від 10.12.2014 року (а.с. 16).

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактично ТОВ "СФГ "Гермес" набуло всі права орендаря за первісним договором оренди від 03.03.2006 року, тобто відбулася передача прав орендаря до відповідача, фактично вчинено правочини суборенди земельної ділянки, отриманої СФГ в оренду від позивача без його згоди.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив із їх доведеності та відповідності вимогам закону.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Згідно з ч.2 ст. 792 ЦК України, яка є спеціальною нормою регулювання правовідносин щодо найму (оренди) земельної ділянки, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 2 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Встановлено, що спірним договором оренди землі передача ділянки в суборенду не передбачалась, письмової згоди на це орендодавцем не надавалось.

Відповідно до ст. 8 Закону "Про оренду землі" орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Орендарі земельних ділянок сільськогосподарського призначення на період дії договору оренди можуть обмінюватися належними їм правами користування земельними ділянками шляхом укладання між ними договорів суборенди відповідних ділянок, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки умовами договору оренди земельної ділянки від 16.03.2006 року право суборенди не передбачалось, будь-якої згоди позивач, як власник ділянки, на її передачу в суборенду або користування на інших підставах (в т.ч. укладення будь-яких інших цивільно-правових угод - додаткової угоди до договору оренди, купівлі-продажу посівів тощо) не надавав, ділянка в порушення встановленого законом порядку передана шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди особами, одна з яких взагалі не є стороною за первісним договором оренди, без будь-якої згоди (відома) власника, - суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені вимоги про визнання недійсною додаткової угоди, на підставі якої відповідач неправомірно набув право оренди ділянки, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

В зв'язку із задоволенням позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди, суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, вимогу про скасування державної реєстрації права оренди спірної ділянки за ТОВ "СФГ "Гермес", вчинену держреєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20095890 від 18.03.2015 року.

Доводи ТОВ "СФГ "Гермес" в апеляційній скарзі про те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається про обізнаність відповідача про розгляд справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Твердження апелянта про наявність у нього доказів, які підтверджують повідомлення позивача про намір відчуження права власності на посів, а саме: поштові квитанції про відправлення, описи поштового відправлення, та свідчення особи, яка була відповідальна за направлення позивачеві повідомлень про укладення договорів купівлі-продажу посівів та права користування (оренди) земельною ділянкою, - є безпідставними, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції відповідачем не було надано жодного належного доказу, зокрема, поштового повідомлення про факт отримання позивачем направленого листа.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, надав їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ "Гермес" - залишити без задоволення.

Заочне рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко