печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Чепізі Є.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Гнєзділової Н.В., Сагайдак І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел профешнл Груп», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична мережа «Поїхали з нами», фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про стягнення збитків та компенсації моральної шкоди за неналежне виконання умов договору,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» про стягнення відшкодування матеріальних збитків на суму у розмірі 10764 грн. та моральної шкоди у тому ж розмірі 10764 грн., посилаючись на невиконання відповідачем укладеного між ними договору на туристичне обслуговування та завдання таким порушенням прав позивача моральної шкоди /а. с. 2-3/.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2016 позовну заяву залишено без руху, на підставі сплати судового збору не у повному обсязі /а. с. 19-20/.

26.12.2016 ухвалою судді провадження у справі відкрито, у зв'язку із усуненням позивачем недоліків у позовній заяві /а. с. 27/.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2017 справу передано для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва /а. с. 51-52/.

18.04.2017 до Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали вказаної справи за позовом ОСОБА_4, до ТОВ «Тревел Профешнл Груп» про стягнення відшкодування завданої матеріальної, моральної шкоди та 24.04.2017 ухвалою судді прийнято справу до свого провадження /а. с. 57, 59/.

07.09.2017 ухвалою суду, постановленою на місці, у судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до журналу судового засідання, залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» та ФОП ОСОБА_6, оскільки спірні правовідносини можуть впливати на права і обов'язки зазначених осіб /а. с. 90/.

У судовому засіданні 16.11.2017 представником відповідача подано письмові заперечення проти позову, у яких вказано, що відповідач як суб'єкт господарювання протягом тривалого часу здійснює свою господарську діяльність у відповідності до законодавства України, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували його моральні страждання, не підтверджено у чому полягала шкода, якими протиправними діями відповідача вона була завдана /а. с. 98-108/.

Також 16.11.2017 представником третьої особи ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» подано суду письмові пояснення на позов /а. с. 97/.

На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положеннями процесуального закону, справи, у яких ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються у порядку загального позовного провадження.

Врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від третьої особи ФОП ОСОБА_6 пояснення на позовну заяву, як і пояснення на відзив (письмові заперечення відповідача від 16.11.2017) до суду не надходили.

29.01.2018 позивачем подано до суду письмові пояснення на позов /а. с. 145-184/.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача заперечували у судовому засіданні проти задоволення позову, посилаючись на доводи, вказані у письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи. У судовому засіданні 29.01.2018 представник третьої особи ТОВ «Поїхали з нами» не заперечував проти задоволення позову /а. с. 133/.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представників відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

15.08.2016 позивач як замовник уклав договір № К278/160805-1 на туристичне обслуговування, на свою та своєї супутниці ОСОБА_7 користь, з відповідачем як туроператором, від імені, за рахунок і за дорученням якого на підставі агентського договору діє третя особа у справі - ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент), у свою чергу від імені, за рахунок і за дорученням якого на підставі субагентського договору діє третя особа у справі - ТОП ОСОБА_6 як турсубагент /а. с. 6-13/.

Відповідно до погоджених умов пункту 1.1.1. вказаного договору на туристичне обслуговування від 15.08.2016, відповідач (туроператор), згідно із заявкою позивача (замовник) поданою ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент) через ФОП ОСОБА_6 (турсубагент), зобов'язався забезпечити надання позивачу туристичних послуг, до складу вартості яких можуть входити додаткові супутні туристичні послуги, які ФОП ОСОБА_6 (турсубагент) надає від свого імені у момент підписання даного договору.

Пунктом 1.1.2. договору передбачено, що позивач (замовник) замовляє туристичне обслуговування туристів, вказаних у заявці - додатку № 1 до договору, для яких надаються туристичні послуги за цим договором, маючи відповідні повноваження для підписання дійсного договору від їх імені, а також є поручителем за виконання зобов'язань туристами за договором.

У договорі № К278/160805-1, згідно з пунктом 2, сторонами погоджено зобов'язання сторін. Так, за пунктом 2.1.1, ФОП ОСОБА_6 (турсубагент), як і ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент), зобов'язалися надати позивачу (туристу) інформацію, передбачену діючим законодавством України.

Відповідно до пункту 2.2.1. договору відповідач (туроператор) зобов'язався забезпечити позивачу бронювання, надання туристичних послуг і необхідними для подорожі документами, згідно із його заявкою.

Пунктом 3 укладеного сторонами договору погоджено умови компенсації за ненадання послуги.

Зокрема, за пунктом 3.1. у випадку невиконання умов дійсного договору зі сторони ТОВ «Тревел Профешнл Груп», ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» та ФОП ОСОБА_6, позивач (замовник) має право вимагати повернення сплачених грошових коштів за послуги, які не надані у прямо пропорційному розмірі, за умови дотримання вимог п. 3.6 договору, яким позивач (турист) зобов'язався повідомити відповідача про невідповідність умов туру умовам укладеного договору не пізніше ніж за три дні з моменту їх виявлення.

Як вбачається із додатку № 1 до укладеного договору № К278/160805-1 від 15.08.2016, позивач замовив тур з 02.09.2016 по 09.09.2016, з авіаперельотом 02.09.2016 з м. Києва до Болгарії з розміщенням у готелі Astera 4* курорту Золоті піски, номеру STANDART DBL, та харчування Ultra all inclusive, та вильотом 09.09.2016 з м. Бургас /а. с. 14/.

Відповідно до пункту 6.1.1 договору, повна вартість туристичних послуг складає 36 492 грн., що було сплачено позивачем двома платежами: за платіжним дорученням № 22 від 05.08.2016 на суму у розмірі 14700 грн. та розрахунковою квитанцією для готівкових розрахунків № 805-1 від 15.08.2016 на суму 21792 грн. /а. с. 175, 176/.

Позивач вказав, що перед поїздкою йому було передано документи необхідні для подорожі, на яких, як він звернув увагу, було вказано, що авіапереліт здійснюється до м. Бургас, розташованого за 127 км до обраного позивачем готелю Astera 4* курорту Золоті піски, а не до м. Варни, яке знаходиться на відстані 30 км.

У подальшому, 02.09.2016 прилетівши до м. Бургас, позивачеві та його супутниці ОСОБА_7 було повідомлено представниками приймаючої сторони про відсутність їхніх імен у списках туристів на заселення у готель Astera 4*. Після з'ясувань обставин та перевірки документів, позивача було поселено до готелю Planeta Hotel, що знаходиться на курорті Сонячний берег.

На зауваження та претензії на невідповідність умовам укладеного договору представники приймаючої сторони не відреагували.

Відповідно до пункту 6.4 укладеного договору, отримавши від відповідача (туроператор) інформацію про замовлені позивачем туристичні послуги, вказані у заявці (додатку № 1 до договору), ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент), ФОП ОСОБА_6 (турсубагент) телефоном, електронною поштою або будь-яким іншим способом повинні були інформувати про це позивача (замовника і туриста).

У випадку відсутності підтвердження відповідачем попередньо замовленої туристичних послуг, вказаних у заявці, треті особи у справі: ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент), ФОП ОСОБА_6 (турсубагент) повинні були запропонувати позивачеві альтернативні туристичні послуги, у тому числі за іншими направленнями та / або з доплатою, за умови наявності.

У разі відмови позивача від запропонованої альтернативи, відповідач (туроператор) через третіх осіб ТОВ «Туристична мережа «Поїхали з нами» (турагент), ФОП ОСОБА_6 (турсубагент) повертає позивачеві (замовнику) всю суму сплачених ним за укладеним договором грошових коштів.

Так, вбачається, що відповідач надав у якості альтернативних туристичних послуг позивачеві розміщення до готелю Planeta Hotel, що знаходиться на курорті Сонячний берег, з метою продовження туристичного обслуговування.

Разом з тим, позивач свідомо обирав курорт Болгарії Золоті піски та розміщення у готелі чотирьох зіркового класу Astera, оскільки він знаходиться на північному гірському узбережжі країни, на території природного парку і, відповідно, оточений хвойними насадженнями, оскільки такі умови мають позитивний вплив на стан здоров'я, чого потребувала супутниця позивача ОСОБА_7, на противагу курорту Сонячний берег на південному узбережжі Болгарії. Окрім того, готель Planeta Hotel є дешевшим у порівнянні із Astera, і, як вказав позивач, гіршим за якістю.

Відповідно, позивач разом з ОСОБА_7, перебуваючи у Болгарії на курорті Сонячний берег, опинився у ситуації, в умовах якої був змушений скористатися послугою, наданою відповідачем, чим було нанесено йому матеріальної та моральної шкоди.

За змістом положень ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом: він укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

Туроператор (турагент) зобов'язаний не пізніш як через один день з дня, коли йому стало відомо про зміну обставин, якими сторони керувалися під час укладення договору на туристичне обслуговування, та не пізніш як за три дні до початку туристичної подорожі повідомити туриста про таку зміну обставин з метою надання йому можливості відмовитися від виконання договору без відшкодування шкоди туроператору (турагенту) або внести зміни до договору, змінивши ціну туристичного обслуговування.

Договір на туристичне обслуговування може передбачати компенсацію у разі спричинення шкоди туристу невиконанням або неналежним виконанням туристичних послуг, включених до туристичного продукту, відповідно до міжнародних конвенцій, що регламентують надання таких послуг.

Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що позивача разом з його супутницею ОСОБА_7 без попереднього повідомлення, в день його прильоту до Болгарії, поселили в інший готель, ніж той, який був узгоджений сторонами та обраний замовниками послуг, та відповідно розташований на іншому курорті країни, природні умови якого не відповідали як очікуванням, так і замовленням позивача.

Згідно приписів ст. 20 Закону України «Про туризм», однією з істотних умов договору на туристичне обслуговування є: готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також строк і порядок оплати готельного обслуговування.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, туроператором було порушені істотні умови договору.

За змістом тієї ж статті Закону України «Про туризм», якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані.

Керуючись вказаними нормами, відповідачем здійснено бронювання номеру для позивача та ОСОБА_7 в готелі, відмінного від того, що був визначений в договорі.

Разом з тим, відповідачем не враховано, що, здійснюючи вибір готелю, позивачі виходили з його конкретних характеристик, зокрема: наближеності до моря, відповідного ландшафту, а також інших власних вподобань. Альтернативний готель, запропонований відповідачам, незважаючи на вищу категорію (5*), знаходиться в іншій місцевості (іншому регіоні), і рівень сервісного обслуговування не задовольняв їх потреби /а. с. 122/.

Таким чином, позивач мав повне право на відшкодування йому фактично ненаданих туристичних послуг у прямо пропорційному розмірі.

Визначаючи розмір такої компенсації, суд керується зазначеними вище розбіжностями в характеристиках готелів та місцевостей, в яких вони знаходяться, фактом недотримання відповідачем істотних умов договору, відсутністю належного та завчасного повідомлення туристів про вказані обставини, а також тими незручностями, які були завдані позивачеві, як найнезахищенішій категорії осіб, на території іншої держави під час відпочинку, з вини туроператора.

Розрахунок компенсації, враховуючи оціночність, в даному контексті, понять «неналежно наданих туристичних послуг» та «прямо пропорційного відшкодування збитків», є правильним та жодним чином відповідачем не спростований.

Посилання скаржника на відсутність в діях відповідача ТОВ «Тревел Профешнл Груп» та його представників ознак вини відхиляються судом з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо:

- невиконання або неналежне виконання умов договору натуристичне обслуговування сталося з вини туриста;

- невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов'язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь;

- невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб'єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Між тим, неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування відбулося з вини осіб, які безпосередньо пов'язані з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що заселення позивача у запропонований йому альтернативний варіант готелю не свідчить про його згоду із наданими послугами.

Положеннями ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що у разі неможливості здійснення альтернативних заходів або відмови туриста від них туроператор зобов'язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що туроператором було запропоновано позивачам забезпечити їх транспортування до місця відправлення. Крім того, з матеріалів справи не слідує, що туроператор надавав туристам декілька альтернативних варіантів на вибір.

Таким чином, знаходячись в іншій державі, позивач не міг відмовитись від запропонованого готелю, оскільки не мав іншого місця проживання у Болгарії на період тривалості оплаченої туристичної подорожі, тобто до дати зворотнього авіарейсу до України. Будь-яких дій зі сторони відповідача для врегулювання конфлікту шляхом надання позивачам варіантів проживання, який би влаштував останніх, не вчинено. При цьому, туристів було поставлено перед фактом зміни готелю, а не перед вибором альтернативних варіантів.

Крім того, за змістом ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, 742 Євро за тур з розміщенням у готелі Planeta Hotel на курорті Сонячний берег, за курсом Національного банку України до гривні станом на 01.09.2016 становив 29,03 грн. / Євро, і у перерахунку дорівнює 21540 грн. 26 коп., при цьому позивачем було сплачено 36 492 грн. за тур з розміщенням у готелі Asterа на курорті Золоті піски, тому різниця становить 14 951 грн. 74 коп.

Відповідно, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача у частині стягнення з відповідача суми відшкодування майнової шкоди, що дорівнює різниці між вартістю запропонованої туристичної послуги та сумою, на яку вони були надані у дійсності, у межах заявлених позовних вимог, а саме у сумі 10 764 грн.

У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди на суму 10764 грн., представник позивачів послався на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду).

Тому суд вважає, що дійсно у результаті встановленої вини відповідача, позивач зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Суд приймає до уваги зазначену практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, визначає розмір стягнення моральної шкоди у 1 000 грн. з відповідача на користь позивача, виходячи з того, що ним надано суду медичну документацію ОСОБА_7, що може підтверджувати нанесення моральної шкоди внаслідок погіршення стану здоров'я, але яка не є учасником справи.

Оскільки правовідносини, що склалися між позивачем і відповідачем, регулюються нормами загального цивільного права - Цивільним кодексом України - та спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про туризм», не підлягає застосуванню інший спеціальний закон - Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви з вимогами майнового характеру - 551 грн. 20 коп., та сума пропорційна до задоволеної частини вимоги немайнового характеру відшкодування моральної шкоди - 55 грн. 12 коп. /а. с. 1, 23/.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 55, 61, 129 Конституції України, ст.ст. 1-16, 22, 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про туризм», ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 137, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел профешнл Груп», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична мережа «Поїхали з нами», фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про стягнення збитків та компенсації моральної шкоди за неналежне виконання умов договору - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тревел профешнл Груп» (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, офіс 67, ) на користь ОСОБА_4 (01032, АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Голосіївським РУГУ МВС в м. Києві 14.03.2006, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у відшкодування різниці між запропонованими послугами з туристичного обслуговування та наданими послугами 10764 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 606 грн. 32 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. В. Литвинова