Провадження № 22-ц/802/350/18 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Грушицького А.І., Карпук А.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року,

В С ТА Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що відповідач не надає постійної та належної допомоги на утримання сина. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач є підприємцем та може надавати допомогу.

Просить стягнути з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі по 2500 гривень щомісячно.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі.

01 листопада 2018 року на адресу Луцького міськрайонного суду Волинської області від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Заяву мотивовано тим, що від результатів розгляду справи про визначення місця проживання дитини прямо залежатиме з ким з батьків буде проживати малолітній ОСОБА_3 та на кого із батьків буде покладено обов'язок сплачувати аліменти.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року в задоволені клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та постановити нове судове рішення, яким зупинити провадження в даній цивільній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи апеляційним судом здійснено без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстав наявності спору про визначення місця проживання дитини.

Такі висновки суду є правильними та такими, що відповідають нормам процесуального законодавства.

Статтею 251 ЦПК України передбачено випадки у разі яких суд може зупинити провадження у справі.

Зокрема п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України визначено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною.

Таким чином, наведена норма закону містить пряму заборону суду зупиняти провадження у справі про стягнення аліментів за наявності нерозглянутого спору про визначення місця проживання дитини.

Крім того слід зазначити, що за приписами ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином відмовляючи в задоволені клопотання про зупинення провадження у справі про стягнення аліментів, суд правильно застосував положення ч. 2 ст. 252 ЦПК України. При цьому суд першої інстанції врахував норми закону, якими визначено строки розгляду справи, з врахуванням принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги ч. 2 ст. 252 ЦПК України стосується лише випадків, коли суд стоїть перед вибором зупинити чи не зупинити провадження, не заслуговують на увагу та є суб'єктивним тлумаченням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції керуючись нормами процесуального права, підставно відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦПК України відмовив в задоволені клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження в даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: