справа №619/5064/14-ц
провадження №2/619/263/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,

при секретарі Бурлаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 « Про вселення власника у квартиру»,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської обалсті знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 « Про вселення власника у квартиру».

В підтвердження уточненого позову представник позивача посилається на те , що на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 червня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим № 1019 .

Позивач набула у власність квартиру № 30, що розташована за адресою: смт. Солоницівка, Дергачівського району Харківської області, вул. Енергетична, буд. № 1.

На виконання п. 1.5 діючого на той час Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 157/6445 від 18 лютого 2002 року, а також згідно з нормами та виходячи зі змісту вимог ст. ст. 182, 210, 334 Цивільного кодексу України. 19 лютого 2010 року Позивач зареєструвала в КП «БТІ Дергачівської районної ради» своє право власності на квартиру за реєстровим номером № 12718141 підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25365904 від 19.02.2010 року .

Однак, незважаючи на те, що з 19 лютого 2010 року єдиним законним власником вказаної квартири є позивач, відповідачі по справі протиправно чинять їй перешкоди у вселенні до належної їй на праві власності квартири, у звязку з чим таке незаконне порушення прав та інтересів власника нерухомого майна підлягає судовому захисту, тому вона змушена звернутись до суду .

Згідно до відзиву відповідача вказано , що поданий уточнений позов суперечить вимогам ст. 49 ЦПК України , тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити . Крім того , вважає , що позивачем не надано жодного доказу , що підтверджує порушення її прав .

Відповідно до поданої заяви позивач просив розглядати справу у його відсутність , без фіксації технічними засобами , наполягав на задоволенні позову .

Представник відповідача ОСОБА_4 відповідно до заяви просив відмовити у задоволенні позовних вимог відповідно до підстав вказаних в запереченні, просив розглядати справу у його відсутність , без фіксації технічними засобами.

Суд , дослідивши матеріали справи , прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі .

Судом встановлено , що згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір, відповідно до якого з домовленістю сторін при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на квартиру за №30, що в будинку за №1 по вулиці Енергетичній в сел.Солоницівка Дергачівського району Харківської області (Предмет іпотеки) - відповідно до договору іпотеки, посвідченого 15.11.2005 року ОСОБА_5, приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстровим №1019 (Договір Іпотеки) - іпотекодержателя має право обернути Предмет іпотеки у свою власність (в порядку ст. 37 Закону "Про іпотеку") в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Для реалізації цього права іпотекодержателеві достатньо надати заяву нотаріусові про юридичну фіксацію переходу до нього права власності на Предмет іпотеки на умовах Договору Іпотеки. При цьому нотаріус, до якого надійшла така заява, має засвідчити виникнення цього права відміткою в правому верхньому куті цього договору, що й підтвердить право на реєстрацію переходу права власності, а також зняти заборону відчуження,накладену за Договором іпотеки. Право власності на Предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя з моменту вчинення нотаріусом віндикаційного виконавчого напису на Договорі іпотеки. Такий перехід права власності на Предмет іпотеки до іпотекодержателя має бути зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

19 лютого 2002 року ОСОБА_1 зареєструвала в КП «БТІ Дергачівської районної ради» своєж право на квартиру за реєстраційним № 1271841, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 253 65 904 від 19.02.2010 року.

Згідно первісної позовної заяви позивач просила усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також зняття їх з реєстраційного обліку.

Відповідно заочного рішення Дкргачівського районного суду Харківської області від 28.02.2-14 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 виселені з квартири АДРЕСА_2. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно ухвали Апеляційного суду Харківської області від 17.03.2016 року апеляційну скаргу відхилено . Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28.11.2014 року залишено без змін .

Ухвалою ВССУ від 25.10.2017 року касаційну скаргу задоволено частково .

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28.11.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17.03.2016 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з уточненим позовом, що надійшов до суду від 18.12.2017 року, ОСОБА_1 просить вселити її до належної їй на праві власності квартири № 30, що розташована в смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, вул. Енергетична, буд. № 1.

Відповідно до ст. 49 ч.4 ЦПК України у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у звязку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Таким чином , суд вважає , що позивач всупереч вимогам ст. 49 ЦПК України змінила предмет позову, тому у його задоволенні необхідно відмовити .

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачав право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із чіткого змісту наведених норм права (ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України) та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Інакше кажучи, навіть у разі обгрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яка звернулася із позовом не порушене, то правових підстав для задоволення такого позову немає.

Тож в суді має постати питання: яке право особи порушене, котре вона захищає цим позовом і в чому конкретно виразилось порушення цього права, яке належить саме позивачу?

Так, Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6- 658цс15 висловив наступну обовязкову для всіх судів України правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

До аналогіних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 9 грудня 2015 року по справі № 6-849цс15, де висловив наступну правову позицію:

З урахуванням частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України,частини першої статті 15 Цивільного кодексу України правом на звернення до суду зазахистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання сам її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, якимнада но право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільніінт ереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свобо ди чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволен ня позовних вимог абовідмову в їх задоволенні.

Також, ця ж сама позиція висловлена у постанові ВСУ у справі № 6-84цс14:

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховним Судом України по справі № 6-94цс13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, констатовано, що однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Докази конкретного, обєктивного порушення повинен навести у позовній заяві позивач, оскільки в цій частині на ньому лежить процесуальний обовязок доказування.

Суд вважає , що позивачем не надано жодних доказів щодо конкретних дій відповідачів, спрямованих на порушення або перешкоджання реалізації своїх прав позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12,49,77-80, 141, 263- 265 , 354 ЦПК України, ст.ст.3, 15 ЦК України суд , -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 « Про вселення власника у квартиру» відмовити .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було поставлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець