Справа № 530/1231/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

01.06.2018 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Демянченка С.М., секретарі Стрілець Л.Г. розглянувши в судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту батьківства,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до п.9 1.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позовна заява мотивована тим, що з 2010 року ОСОБА_1 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного проживання 12 червня 2012 року у їх народилася донька ОСОБА_7. 05 липня 2012 року позивач зареєструвала народження доньки у Відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції, актовий запис № 52 від 05 липня 2012 року. По-батькові доньку було записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за її вказівкою. ОСОБА_4 визнав себе її батьком, однак у звязку з тим, що він мав не розірваний у встановленому законом порядку шлюб з іншою дружиною, тому офіційно зареєструвати їх шлюбні стосунки та зазначити його прізвище при реєстрації народження доньки ОСОБА_7 було неможливо. ОСОБА_1 з ОСОБА_4 проживали однією родиною в господарстві розташованому по вул Піщанка 31, в с. Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області. ОСОБА_4 визнавав себе батьком доньки ОСОБА_7, піклувався про неї, забезпечував її матеріальні потреби. У майбутньому ОСОБА_1 з ОСОБА_4 збиралися офіційно оформити їх шлюбні стосунки, однак не встигли, оскільки ОСОБА_4 14.04.2016 року помер. Встановлення зазначеного факту позивачу необхідно для того, щоб донька знала хто її батько. У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з заявою в порядку окремого провадження з проханням встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно їх доньки ОСОБА_7. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області заява про встановлення факту батьківства була задоволена. 29.08.2016 року Апеляційний суд Полтавської області постановив ухвалу, якою частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2, скасувавши рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.05.2016 року, а заяву про встановлення факту батьківства залишив без розгляду. Одночасно розяснивши право на звернення з вказаними вимогами в порядку позовного провадження. У зв'язку з вищевикладеним позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт батьківства ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та тягнути судовий збір і витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 08.09.2016 року відкрито провадження по справі (т.1 а.с.25).

Ухвалою суду від 18.10.2016 року заяву про забезпечення позову задоволено. В порядку забезпечення позову заборонено нотаріусу вчинення нотаріальних дій відносно спадкового майна, що належало померлому 14.04.2016 року ОСОБА_6, актовий запис № 15 від 15.04.2016 року, зроблений виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району, до прийняття судом рішення по даній справі ( т.1 а.с.58).

Ухвалою суду від 17.11.2016 року призначено судовий розгляд по справі та визнано участь відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 /ОСОБА_4/ ОСОБА_8, обов'язковою для дачі особистих пояснень на предмет спору ( т.1 а.с.86,-87).

Ухвалою суду від 19.12.2016 року призначено по справі судово - біологічну експертизу (т.1 а.с.115).

Ухвалою суду від 11.04.2017 року призначено по справі судово-молекулярно - генетичну експертизу ( т.1 а.с.158).

Ухвалою суду від 31.07.2017 року призначено по справі судово-біологічну судовогенетичну експертизу ( т.1 а.с.179).

Ухвалою суду від 21.03.2018 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі про встановлення факту батьківства. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження ( т.2 а.с.3).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_9 позов підтримали в повному обсязі, послалася на обставини викладені в позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 та її представник за довіреністю ОСОБА_10 позов не визнали, співідповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( прізвище до шлюбу ОСОБА_2) Т.В. позовні вимоги не визнали, треті особи представник служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області за довіреністю ОСОБА_11, яка діє і як представник за дорученням органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області не заперечувала стосовно задоволення позову, представник Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області за довіреністю ОСОБА_12 не заперечувала стосовно задоволення позову, представник Зіньківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області у судові засідання не з'явилися надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області в судове засідання не зявився про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши висновок генотипоскопічного дослідження, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту батьківства підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та актом обстеження умов проживання ОСОБА_17М.( т.1 а.с.8,9). В свідоцтві про народження серії І-КЕ №238452 ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком записаний ОСОБА_6 (а.с. 5), відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері. З висновку генетипоскопічого дослідження № 15058 від 05.12.2017 року, медико-генетичного центру 'Мама-Папа' вбачається, що імовірність того, що ОСОБА_18 12.06.2012 року і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька по результатах проведеного дослідження складає 99,995%. Імовірність того, що ОСОБА_18 12.06.2012 року і ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 являються полусиблингами, тобто мають одного спільного батька по результатах проведеного дослідження складає 99,98%. Таким чином, якщо померлий 05.07.2012 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є біологічним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5, то він являється і біологічним батьком дитини ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а.с.199-224).

Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одниміз батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якоївона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, яка (матір) померла для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Преамбула та ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей.

В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Як було встановлено судом, на момент народження ОСОБА_7 12.06.2012 року батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, але спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та не подали заяви про визнання батьківства, тому відомості про батька зазначені у відповідності до ст.135 СК України, за вказівкою матері. ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про смерть І-КЕ № 323252 помер 14 квітня 2016 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15.04.2016 року зроблено запис за №15 (а.с.20).

Згідно ст.130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

В силу норм ЦПК України питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 110 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Суд приймає до уваги показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 допитаних в судовому засіданні, які підтвердили той факт, що за життя ОСОБА_4 визнавав своєю дочкою ОСОБА_18, відносився до неї як до дочки та піклувався про неї, разом з цим суд критично оцінює посилання представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_10 про те, що покази свідків не можуть бути належними доказами так, як дані свідки є заінтересованими особами, суд оцінює критично так як вони узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, а свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 є рідними сестрами покійного ОСОБА_4 і ніяким чином не обговорювали свого покійного брата оскільки не заінтересовані в цьому. Крім цього суд також критично оціює посилання представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_10 про те, що висновок генетипоскопічого дослідження № 15058 від 05.12.2017 року, медико-генетичного центру 'Мама-Папа' не може бути прийнятий судом як доказ тому, що в ньому не вірно вказана дата смерті ОСОБА_4,в вище вказаному закладі відсутня ліцензія на проведення вище вказаного генетоскопічного дослідження, ОСОБА_19 не мала права проводити вище вказане дослідження, то суд розцінює не відповідність дати смерті ОСОБА_4 як технічну описку, а що до інших посилань представника відповідача то вони спростовуються матеріалами справи дослідженими в судовому засіданні.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що факт батьківства ОСОБА_4, який помер 14.04.2016 року, знайшов своє повне підтвердження у судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи ,висновком генотипоскопічного дослідження (т.1 а.с.200-224),поясненнями заявника в судовому засіданні, поясненнями свідків, а тому суд приходить до висновку , що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. (т 1,а.с.1). Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покадаються на відповідача.

Що стосується стягнення витрат на користь позивача за професійну правничу допомогу то суд виходить з наступного:

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правовничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 скориставсь своїм правом, на правову допомогу, та уклала договір з адвокатом (Ордер серія ПТ № 000187) № 64/16 від 07 вересня 2016 року, в якому зазначено обсяг та форми надання правничої допомоги, розмір витрат на оплату такої допомоги з яким погодився позивач, у звязку із складністю справи, значний проміжок часу судового розгляду ( справа перебувала на розгляді з 08.09.2016 року), обставини щодо сплати клієнтом адвокату коштів в розмірі 2000 гривень за професійну правничу допомогу які підтверджуються квитанцією № 64/16 від 07.09.2016 року. За таких підстав витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають задоволенню, крім цього підлягають задоволенню і витрати в сумі 16000 (шістнадцять) тисч грн. 00 коп. пов'язаних з проведенням експертизи ( т.2, а.с.31-33).

На підставі викладеного та керуючись п.п. 3, 5, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,ст.ст.125,128,130,135 СК УКраїни, ст.ст.4, 12, 81, 141, 263-265,268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, Дейкалівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, Зіньківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області, управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавської області про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6 Київської облсті відносно доньки ОСОБА_7, яка народилася 12.06.2012 року в м. Зіньків Полтавської області.

Стягти в рівних частинах із ОСОБА_2, жительки м. Зіньків, вулиця Першотравнева,1 9-б, Полтавської області, ОСОБА_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_5 жительки села Дейкалівка Зіньківського району Полтавської області на користь ОСОБА_1, жительки села Дейкалівка, вулиця Піщанка 31, Зіньківського району Полтавської області судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок, 2000 ( дві тисячі) грн судових витрат за професійну правничу допомогу та 16000 (шістнадцять) тисч грн. 00 коп. пов'язаних з проведенням експертизи, тобто по 4637 ( чотири тисячі шістсот тридцять сім ) грн. 80 копійок з кожного.

Забезпечення позову застосований ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 18.10.2016 року, про заборону нотаріусу вчинення нотаріальних дій відносно спадкового майна, що належало померлому 14.04.2016 року ОСОБА_6, актовий запис № 15 від 15.04.2016 року, зроблений виконавчим комітетом Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області до прийняття судом рішення по даній справі - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений: 01.06.2018 року.

Суддя -