Справа № 296/8624/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в березні 2014 року він звернувся до суду з позовом до УПФ в м.Житомирі Житомирської області про здійснення перерахунку пенсії. Як інваліду ІІ групи захворювання пов»язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадан, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 22.05.2014 року постановою Богунського районного суду м.Житомира у задоволенні позову йому було відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року постанову Богунського районного суду м.Житомира від 22.05.2014 року було скасовано та прийнято нову, якою зобовязано УПФ в м.Житомирі здійснити перерахунок та виплатити йому щомісячну основну і додаткову пенсію. УПФ в м.Житомирі Житомирської області виконуючи рішення суду від 30.07.2014 року нарахувало йому різницю належної суми пенсії в розмірі 45253,52 грн., однак не виплатило вказану суму посилаючись на відсутність фінансування, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення невиплаченої пенсії в сумі 45253,52 грн.

Позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях на позов, справу просив розглядати без його участі.

Представник Житомирського обєднаного Управління пенсійного фонду України в Житомирській області подав до суду заперечення, просив відмовити позивачу у позові.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши викладені в письмових запереченнях доводи відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Судом встановлено, що за своєю правовою природою, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу. У матеріалах даної справи відсутні докази завдання відповідачем саме збитків позивачу, оскільки нарахована, але невиплачена на користь позивача сума пенсії за своєю правовою природою не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року, на виконання якої Управлінням пенсійного фонду України в Житомирі Житомирської області нараховано ОСОБА_1 різницю належної суми пенсії в розмірі 45253,52 грн., однак вказану суму не виплачено.

Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 Бюджетного кодексу України органи ПФУ є розпорядниками коштів Державного бюджету тільки в межах встановлених їм бюджетних призначень (дотацій). Відповідними постановами Кабінету Міністрів України Пенсійному фонду України затверджуються бюджети ПФУ на відповідні роки, а згідно затверджених бюджетів ПФУ, бюджетів регіональних управлінь, затверджуються бюджети територіальних управлінь.

Пенсійні виплати, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в тому числі і ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснюється в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України (№ 1210 від 23.11.2011 р. "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. №845, згідно з п.3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань).

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленій у постанові від 24.03.2015 року невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за фактичної відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. З цього випливає про відсутність вини управління по невиконанню судового рішення у випадку відсутності відповідних коштів .

Враховуючи викладене, виконання рішень судів із соціальних виплат інвалідів- чорнобильців здійснюється Державною казначейською службою України у порядку черговості відповідно до положень зазначених нормативно-правових актів.

Що стосується відшкодування компенсації, то підставою для відшкодування є вина органу, що призначає та виплачує пенсію. Звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, невиплачену Пенсійним фондом суму пенсії позивач вважав збитками в розумінні ст.1166 ЦК України і заявляв вимоги про стягнення її саме як збитків.

Зі змісту статті 22 ЦК України вбачається, що збитками є: втрати, які особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 ЦК відповідальність за прострочення виконання зобов'язання виникає у випадку наявності сукупності чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача: причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювана і шкодою; вина в заподіянні шкоди, в даному випадку відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно норми ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. У випадку з позивачем шкода управлінням йому не завдана, крім цього, у випадку наявності шкоди така підлягає стягненню з Державного бюджету, оскільки органи державної влади не несуть відповідальності.

Зазначені кошти не можуть бути стягнуті як збитки в порядку цивільного судочинства, оскільки збитками є втрати, які особа понесла і можливість відшкодування яких є втраченою.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відповідно до якого (ч.1) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»).

Згідно зазначеної норми підставою для нарахування компенсаційних виплат у зв'язку з несвоєчасною виплатою нарахованих сум пенсії є вина органу, що призначає та виплачує пенсію.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Станом на час подання позову позивача було звільнено від оплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Житомирського об»єднаного управління Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Cуддя Р. А. Галасюк