Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/892/18
провадження: 2/614/287/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

03.12.2018 року

Справа №614/892/18

смт. Борова Борівського району Харківської області

Борівський районний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Гуляєвої Г.М.,

за участю секретаря Євтіхієвої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх: ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, 3 особи: Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації, Борівський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді

про про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів

за участю учасників справи:

позивача: представника органу опіки та піклування Борівської РДА Мірончук Н.П.

відповідача: ОСОБА_3

третіх осіб: представника служби у справах дітей Борівської РДА Кузурман М.О.

представника Борівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Кукоз К.А.

В С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог.

19 вересня 2018 року Орган опіки та піклування Борівської РДА звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що районна комісія з питань захисту прав дитини при Борівській РДА розглянула подання служби у справах дітей Борівської РДА щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відношенні своїх малолітніх дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 р., та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 р., ОСОБА_9 - батько малолітніх, ОСОБА_3 - мати.

Відповідно до ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові дитини записується за її вказівкою. Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народженням із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України батьком дітей записаний ОСОБА_9, за вказівкою матері ОСОБА_3

Розпорядженням Борівської РДА Харківської обл. від 22.11.2017 р. №291 «Про створення прийомної сім'ї на території Борівського р-ну та влаштування малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.» малолітні діти влаштовані до прийомної сім'ї ОСОБА_10.

У ОСОБА_3 рішенням Борівського районного суду Харківської обл. від 21.08.2017 р., справа №614/502/17 відібрано дітей без позбавлення батьківських прав.

Протягом всього терміну перебування дітей в прийомній сім'ї відповідач до служби у справах дітей Борівської РДА не зверталася з заявою щодо поновлення батьківських прав у відношенні своїх малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не встановлювала годин спілкування з дітьми.

ОСОБА_3 постійного місця проживання не має, не працює, вживає алкогогольні напої, умови для проживання та виховання дітей не створені.

Крім того, відповідач не заміжня, батьківські обов'язки не виконує в повній мірі. Діти не охоплені увагою та турботою, санітарний стан приміщення та мешканців будинку не відповідає санітарним нормам. Продуктів харчування обмаль. На зауваження служби у справах дітей, районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, селищної ради, медичних працівників, не реагує. Сім'я ОСОБА_3 перебуває на обліку в службі у справах дітей з 2014 р. Зарекомендувала себе з негативної сторони. ОСОБА_3 недбало ставиться до своїх дітей, пияче, діти часто залишаються без нагляду дорослих. Неодноразово діти вилучалися з сім'ї та влаштовувалися до дитячого відділення Борівської ЦРЛ. Але мати за короткий термін створювала умови для проживання своїх дітей і дітей їй повертали.

Відповідач була взята під соціальний супровід за власною заявою та наказом Борівського РЦСССДМ від 01.09.2017 р. №45, у зв'язку з тимчасовим відібранням дітей без позбавлення батьківських прав.

Спільно з ОСОБА_3 був складений план ведення соціального супроводу, метою якого було подолання СЖО та повернення дітей.

Згодом жінка опинилася на центральному сміттєзвалищі, внаслідок скрутного матеріального становища.

За час перебування під соціальним супроводом, фахівці Центру відвідали відповідача 18 разів. Було надано послуги, а саме: соціально-педагогічні, соціально-медичні, консультації щодо збереження, підтримки та охорони здоров'я, соціально-економічні, щодо задоволення матеріальних інтересів і потреб сім'ї, юридичні, інформаційні.

Відповідач відмовилась від направлення до КУ Харківської обласної ради «Кризовий соціальний центр для жінок».

Станом на 29.08.2018 р. ОСОБА_3 не звернулась до Борівського РЦСССДМ, її місцезнаходження невідомо.

Враховуючи те, що відповідач утриманням та вихованням своїх дітей не займається, таким чином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, то вона повинна бути позбавлена батьківських прав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Станом на 03 грудня 2018 р. відзив на позовну заяву від відповідача та пояснення від третіх осіб не надходили.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

27.09.2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

18.10.2018 р. ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. підготовче судове засідання у справі відкладено.

31.10.2018 р. ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач - представник органу опіки та піклування Борівської РДА підтвердила вищевикладене та підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та стягнення аліментів на їх утримання на користь ОСОБА_10 (прийомної матері).

Відповідач по справі позов не визнала, просить не позбавляти її батьківських прав, визнала, що як мати для дітей нічого не зробила; умов для проживання дітей не створила; але зобов'язується зайнятися благоустроєм свого помешкання та належним вихованням дітей у невизначеному майбутньому.

3 особи: представник служби у справах дітей Борівської РДА та представник Борівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді позовні вимоги позивача підтримали, вважають доцільним позбавити відповідача батьківських прав, так як вона не піклується своїми малолітніми дітьми, житлові умови не придатні для проживання дітей (у будинку відсутнє світло, опалення, меблі, продукти харчування).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

В суді встановлено, що матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється ОСОБА_3 (а.с.10,23).

Згідно копій витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України, батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.11,24), відповідно до копії рішення Борівського районного суду Харківської обл. від 21.08.2018 р. відібрано малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від їх матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування Борівської РДА Харківської обл. (а.с.12-14); відповідно до копії розпорядження №226 від 01.09.2017 р. Борівської РДА Харківської обл., малолітньому ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15); згідно копії розпорядження №291 від 22.11.2017 р. Борівської РДА Харківської обл. від 22.11.2017 р., створено прийомну сім'ю ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на території Борівського р-ну та влаштовано малолітніх дітей, позбавлених батьківського піклування - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16-17); згідно висновку служби у справах дітей Борівської РДА від 30.08.2018 р., вирішено - позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.18); відповідно до копії заяви від 20.10.2017 р., ОСОБА_3 відмовляється від направлення до КУ ХОР «Кризовий соціальний центр для жінок» (а.с.20); згідно копії повідомлення директора Барвінківського РЦСССДМ Барвінківської РДА Харківської обл. від 25.07.2018 р., на території Барвінківського р-ну в с. Новодмитрівка Іллічівської с/ради з березня по травень 2018 р. проживала ОСОБА_3 разом зі співмешканцем ОСОБА_12, не офіційно працювали у місцевого фермера, проживали у будинку для робітників, на співпрацю з соціальними працівниками не йшли, не визнавали своїх проблем, щодо повернення дітей в свою родину до Барвінківського РЦСССДМ не звертались, в травні 2018 р. ОСОБА_3 виїхала за межі Барвінківського р-ну (а.с.21); відповідно до копії розпорядження №225 від 01.09.2017 р. Борівської РДА Харківської обл., малолітній ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.22); згідно копії індивідуального плану соціального соціального супроводу потенційного отримувача соціальних послуг від 01 вересня 2017 р., ОСОБА_3 зобов'язано знайти житло, сприяти пошуку житла, знайти роботу, працевлаштуватися, вести здоровий спосіб життя, виконати певні умови для повернення дітей матері (а.с.25-30); відповідно до копії висновку Органу опіки та піклування Борівської РДА від 30 серпня 2018 р. вирішено - позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні її малолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.46-47); відповідно до фотоілюстрацій місця проживання ОСОБА_3, належних умов проживання для її дітей останньою не створено (а.с.78-79); згідно актів обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 від 12 листопада 2018 р., 14 листопада 2018 р. та 26 листопада 2018 р., остання проживає разом зі співмешканцем ОСОБА_13 у найманому будинку, який непридатний для житла, електропостачання відсутнє, запасів дров не мають, в будинку холодно та брудно, речі розкидані, постільна білизна відсутня, запасів продуктів немає, дитячі речі відповідно віку та сезону відсутні, будинок не придатний для житла, умови для проживання та виховання дітей не створені (а.с.80-82); відповідно до повідомлення Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., ОСОБА_13 не зареєстрований на території Підлиманської с/ради, але проживає в АДРЕСА_1; не працює, не стоїть на обліку у центрі зайнятості, веде асоціальний спосіб життя; сільська рада неодноразово надавала довідки-характеристики на ОСОБА_13 у Борівський ВП у зв'язку з кримінальними провадженнями (а.с.83); у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2.електропостачання відсутнє в зв'язку з несплатою боргу за електричну енергію, що підтверджується інформацією Борівського РВ АТ «Харківобленерго» (а.с.84); згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на об?єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 - відсутні (а.с.85).

V. Релевантні джерела права та акти їх застосування

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.

Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).

Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції).

Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує.

Верховний Суд України в п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дітей до досягнення нею повноліття, не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбаченихст.164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Частинами 2,3 ст.166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини: одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, а атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП №789-ХІІ від 27.02.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

VІ. Оцінка Суду.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.81 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилялася від їх виконання у відношенні своїх дітей. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги Органу опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації про позбавлення відповідача відносно малолітніх: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та стягнення з відповідача аліментів на їх утримання на користь ОСОБА_10 (прийомної матері).

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12, 81, 263-265,268 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст. ст.150,164,166, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Органу опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх: ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особи: Служба у справах дітей Борівської районної державної адміністрації, Борівський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку м. Торез Донецької області, (НОМЕР_1, ІН НОМЕР_2), проживає: АДРЕСА_2, у відношенні її малолітніх дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки м. Торез Донецької області, (НОМЕР_1, ІН НОМЕР_2), проживає: АДРЕСА_2, аліменти на користь ОСОБА_10 (прийомної матері) на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду 19.09.2018 р. до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн.80 коп.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складено 05.12.2018 р.

Головуючий-суддя Гуляєва Г. М.