АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 641/3871/17

провадження № 22-ц/790/3371/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

учасників справи

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування припиненим та зняття з реєстрації за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року, ухвалене суддею - Колодяжною І.М., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування припиненим та зняття з реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ті обставити, що ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності з сином ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 за вказаною адресою був зареєстрований та проживав самостійно, ні з ким спільного господарства не вів, побуту не мав.

На примусовому виконанні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ перебував виконавчий лист №2-355/11, виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова 16 травня 2011 року, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 боргу за рішенням суду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року визначено, що ідеальна частка, яка належить ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_2, становить 1/2 частину.

21 вересня 2015 року ? частина спірної квартири продана на електронних торгах в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 у виконавчому провадженні.

09 листопада 2015 року ОСОБА_2 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 видано свідоцтво, відповідно до якого посвідчено право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, яку придбано позивачем на електронних торгах.

На даний час відповідач безпідставно користується спірною квартирою, споживає комунальні послуги незважаючи на те, що його право власності на ? частину квартири припинено.

У звязку з чим, виходячи з уточнених позовних вимог, позивач просив суд визнати припиненим право ОСОБА_3 на користування квартирою 45 в буд. 9 А по вул. Киргизькій в м.Харкові, зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання в спірній квартирі та стягнути з відповідача ОСОБА_3 судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування припиненим та зняття з реєстрації - задоволено частково. Визнано припиненим право ОСОБА_3 на користування квартирою 45 в будинку 9-А по вул. Киргизькій в м. Харкові. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640,00 грн. В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про зняття з реєстрації - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про зняття з реєстрації скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги про зняття ОСОБА_3 з реєстрації в спірній квартирі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою спірної квартири є похідними від позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання припиненим права ОСОБА_3 на користування квартирою 45 в будинку 9-А по вул. Киргизькій в м.Харкові та знаття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання відновить порушене право позивача ОСОБА_2 щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Третьою особою ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що він як співвласник квартири має право використання помешкання для свого проживання та проживання членів своєї сім'ї. Зазначає, що позивач не вказує як саме впливає проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі на його право користування та розпорядження майном. Права власності співвласників спільної часткової власності є рівними. ОСОБА_3 проживає у вказаній квартирі на законних підставах з дозволу іншого співвласника квартири свого сина. Також, вказує, що ОСОБА_2 обрав не вірний спосіб захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати, мотивуючи тим, що воно є незаконним та винесене з порушенням процесуального та матеріального права.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу ОСОБА_3, проти задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечував.

ОСОБА_2 та його представник, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 209, 231, 237-239, 241, 250, 253). ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в заяві просили слухати справу за їх відсутності. Підтримували свою апеляційну скаргу (а.с. 256).

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 в частині визнання права користування припиненим квартирою 45 в будинку № 9-А по вул. Киргизькій в місті Харкові, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на майно належить ? зазначеної квартири, житловою площею 29,1 кв. метрів, загальною площею 47,3 кв. метрів. Спірна частина квартири була придбана останнім при проведенні електронних торгів за суму 96 053,00 грн.

Оскільки ОСОБА_3 позбавлений права власності на ? зазначеної квартири, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що право власника ? частини зазначеної квартири підлягає захисту шляхом припинення права ОСОБА_3 на користування цією квартирою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільно процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що квартира 45 по вул. Киргизькій в місті Харкові належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 6).

На примусовому виконанні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ перебував виконавчий лист № 2-355/11, виданий Комінтернівським районним судом міста Харкова від 16 травня 2011 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суми боргу (а.с. 33-38).

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2014 року задоволено подання головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ та визначено, що ідеальна частка, яка належить ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на спірну квартиру становить ? частина (а.с. 7).

21 вересня 2015 року ? частина цієї квартири була продана на електронних торгах (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва від 09 листопада 2015 року ОСОБА_2 належить ? частина спірної квартири (а.с. 9).

Отже, ? цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3-03-234869 від 10 квітня 2003 року належить ОСОБА_4 (а.с. 6).

Розподіл квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проведений.

Порядок користування зазначеною квартирою між співвласниками також не визначений.

В спірній квартирі зареєстровані та проживають співвласник ОСОБА_4 та його батько ОСОБА_3, тобто ОСОБА_3 є членом сім'ї ОСОБА_4

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_4 проти проживання свого батька в належній йому на праві власності ? частини квартири не заперечував.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на викладене, оскільки власник ? частини ОСОБА_4 не заперечує проти проживання в спірній квартирі батька ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що є правові підстави для припинення ОСОБА_3 права користування зазначеною квартирою.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в зазначеній частині з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів в зазначеній частині ухвалює нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права користування припиненим відмовляє.

ОСОБА_2 не позбавлений можливості захистити своє право на належне йому майно в інший, передбачений законом спосіб.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації, оскільки у задоволенні позову про припинення права користування житловим приміщенням, від якого є похідним позов про зняття з реєстрації особи, відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання щодо перерозподілу судових витрат, оскільки ОСОБА_4 таких вимог не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 367, 368, ст. 371, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст. 382, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року в частині визнання припиненим права ОСОБА_3 на користування квартирою 45 по вул. Киргизькій в місті Харкові та стягнення з нього на користь ОСОБА_2 судового збору у сумі 640,00 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права користування припиненим та зняття з реєстрації - відмовити.

В іншій частині рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: О.В. Маміна

ОСОБА_8