Справа № 357/6703/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Ліщинська О. С.,

за участю прокурора Власенко Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 5 цивільну справу за заявою Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4», в особі лікаря-психіатра ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку -

В С Т А Н О В И В :

Комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» в особі лікаря - психіатра ОСОБА_3, звернувся до суду з даною заявою 18.06.2018 року мотивуючи тим, що гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 був госпіталізований 14.06.2018 року о 10 год.45 хв. до КЗ БМР «БМЛ № 4». Направлення на госпіталізацію було видане лікарем психіатром ОСОБА_6 Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку гр. ОСОБА_5, які надійшли від опікуна ОСОБА_4. Гр. ОСОБА_5 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЗ БМР «БМЛ № 4» від 15.06.2018 року у складі голови комісії головного лікаря ОСОБА_7, членів комісії: лікаря-психіатра ОСОБА_3, лікаря-психіатра ОСОБА_8 Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що лікування ОСОБА_5 можливе тільки в умовах стаціонару. Згода на його госпіталізацію підтверджена заявою ОСОБА_4, законного представника особи.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_3 та представник КЗБМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» ОСОБА_9., заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа: опікун ОСОБА_4 заяву підтримала.

Заінтересована особа: ОСОБА_5 в судове засідання не зявився оскільки не транспортабельний, агресивни, що ствердила опікун.

Прокурор Власенко Я.М. в судовому засіданні заяву підтримала.

Заслухавши учасників справи, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з висновку психіатричного обстеження вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, поступив в психіатричне відділення КЗ БМР «БМЛ № 4» о 10-45 год. 14.06.2018 року, за направленням лікаря-психіатра КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» ОСОБА_6, у супроводі опікуна ОСОБА_4.

Відповідно до висновку комісії від 15.06.2018 року, у складі: голови комісії: головного лікаря ОСОБА_7, членів комісії: лікаря-психіатра ОСОБА_3, лікаря-психіатра ОСОБА_8, встановлено, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад, у вигляді шизоафективного розладу, поводить себе агресивно до опікуна та оточуючих, не задовольняє основні життєві потреби, виявляє психотичні порушення у вигляді маячних ідей, не критичний до свого стану та поведінки, потребує госпіталізації до психіатричної лікарні та стаціонарного лікування, що також підтвердили в судовому засіданні учасники справи.

Встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2014 року визнаний недієздатним та переданий під опіку дружини ОСОБА_4 .

Із заяви ОСОБА_4 від 14.06.2018 року, вбачається, що опікун ОСОБА_4, просить госпіталізувати недієздатного чоловіка, оскільки він страждає на психічне захворювання, яке на даний час в стадії загострення, та створює небезпеку для себе і оточуючих людей.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу.

Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. (Частина п'ята статті 16 із змінами, внесеними згідно із Законом N 901-VIII ( 901-19 ) від 23.12.2015).

Згідно ст. 13 даного Закону, особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. (Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 ).

Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування в примусовому порядку, оскільки він страждає на тяжкий психічний розлад, у вигляді шизоафективного розладу, поводить себе агресивно до опікуна та оточуючих, не задовольняє основні життєві потреби, виявляє психотичні порушення у вигляді маячних ідей, не критичний до свого стану та поведінки, внаслідок чого в разі ненадання йому психіатричної допомоги завдасть значної шкоди своєму здоровю та оточуючим людям.

Керуючись Законом України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 12, 76 81, 223, 258, 259, 264 265, 268, 339- 342,354, 355 ЦПК України, рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Надати дозвіл на примусову госпіталізацію недієздатної особи ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, до Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» для стаціонарного лікування.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_10
ПрисяжніОСОБА_1 А.А ОСОБА_2