ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м.Суми

Справа №592/8261/18

Провадження № 22-ц/788/2040/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С.С.,

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

представник відповідача - Гоч Вячеслав Миколайович,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого у м. Суми

в с т а н о в и в:

09 липня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом, в якому вказував, що з 21 грудня 2000 року позивач працював на посаді слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду в цеху № 2 в ПАТ «СМНВО». 29 травня 2018 року він звільнився з роботи у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору. На день звільнення відповідач нарахував йому заробітну плату в сумі 55 822 грн 72 коп., яка виплачена позивачу не була внаслідок відсутності грошових коштів.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену вище суму заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 55 822 грн 72 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 294 грн 79 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, зменшивши присуджену до стягнення суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 294 грн 79 коп. до 20 127 грн 30 коп.

Вказує, що суд, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходив із невірно обрахованого розміру середньоденної заробітної плати.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі рішення суду не оскаржується.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не направлено.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн. х 100= 176200 грн.), справа визнана апеляційним судом малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що з 21 грудня 2000 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «СМНВО» слюсарем механоскладальних робіт четвертого розряду в цеху № 2 (а. с. 7).

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору (а. с. 7).

З розрахункового листа за травень 2018 року слідує, що ПАТ «СМНВО» має заборгованість перед ОСОБА_1 по виплаті заробітної плати за період з грудня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 55 822 грн 72 коп. (а. с. 8).

Наказом від 21 березня 2014 року № 75 з 26 травня 2014 року для усіх працівників підприємства встановлено неповний робочий тиждень з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень - робочі дні: понеділок, вівторок, середа, період неповного робочого тижня 24 години. Керівникам самостійних структурних підрозділів ПАТ по узгодженню з функціональними директорами особовими наказами, при наявності згоди працівників, можуть встановлювати робочі дні, відмінні від вказаних в п.1 цього наказу із збереженням тривалого неповного робочого тижня 24 години; п'ятиденний робочий тиждень з неповним робочим днем, із збереженням загального тривалого тижня 24 години. Оплата праці робітникам ПАТ проводити пропорційно відпрацьованому часу

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 55 822 грн 72 коп. заборгованості по заробітній платі, навівши з цього приводу відповідні мотиви.

Згідно зі статтями 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з пунктами 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом, 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

У даному ж випадку, як зазначено вище, на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 26 травня 2014 року № 75. Триденний робочий тиждень діяв у томі числі і для позивача до моменту його звільнення.

Звідси, середньоденна заробітна плата позивача, як вірно визначив суд, складає 644 грн 57 коп. Розрахунок проведено на підставі розрахункових документів, виданих позивачу відповідно до ст. 110 КЗпП за місцем роботи.

Отже, за приписами статей 12, 80, 81 ЦПК України, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів ( ухвала місцевого суду про витребування доказів відповідачем без поважних причин не була виконана) та ураховуючи, що середньоденна заробітна плата позивача становила 644 грн 57 коп., визначив розмір його середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30 травня 2018 року по 17 вересня 2018 року, виходячи із 47 робочих днів у розмірі 30 294 грн 79 коп. (644 грн 57 коп. * 47 днів).

Тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно стягнув з відповідача 30 294 грн. 79 коп. середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні.

У доданій до апеляційної скарги довідці про заробітну плату розрахунок середньоденної заробітної плати не наведено, а тільки зазначено її розмір 437,55грн без наведення розрахунку.

Проте, у разі допущення арифметичної помилки у розрахунку робочих днів, який припали на період часу затримки розрахунку, оскільки судом було підраховано 47 днів, а відповідач зазначив у апеляційній скарзі 46 днів, питання її виправлення підлягає вирішенню в порядку ст.269 ЦПК України за заявою сторони у справі.

За таких умов рішення суду в оскарженій частині на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 19, 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 вересня 2018 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді :