КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Київ

Справа № 22-3654 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Ладиченко С.В.

Унікальний №752/18402/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Національна комісія що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання договору факторингу частково недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Національна комісія що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання договору факторингу частково недійсним.

Просив визнати недійсним договір факторингу від 05 листопада 2010 року, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в частині передачі боргу по кредитному договору №ML-006/1637/2007 від 24 вересня 2007 року, підписаного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк».

В обґрунтування позову посилався на те, що 24 вересня 2007 року між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір №ML-006/1637/2007, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 98 970 доларів США, зі сплатою фіксованого відсотку в розмірі 4,49% річних та FIDR (процента ставка строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), строком до 24 вересня 2037 року.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля (факторингу), зокрема права вимоги щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-006/1637/2007.

Згідно з Законом України №3302 від 11 січня 2006 року Україна приєдналась до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28 травня 1988 року, положення якої діє для України з 01 липня 2007 року.

За умовами конвенції право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, не може бути відступлене, в разі придбання цих товарів в першу чергу для особистого, сімейного або домашнього використання фізичними особами.

Посилання на товари та їх продаж, також включає в себе послуги та їх надання.

Укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір суперечить положенням Конвенції УНІДРУА, яка в силу вимог встановлених ст.ст.2, 8, 10 ЦПК України, підлягає застосуванню навіть в разі суттєвої різниці з положеннями національного законодавства.

Крім того в розпорядженні Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» зазначено, що до фінансових послуг відноситься - набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб?єктів господарювання за договором на якому базується таке відступлення.

Позивачем був отриманий споживчий кредит фінансових послуг не як суб?єктом господарювання, а як фізичною особою для особистого сімейного, домашнього використання.

Таким чином укладений договір також суперечив і положенням розпорядження Держфінпослуг, чинного на момент його укладення.

Відповідно до положень чинного законодавства фінансові установи для здійснення факторингових операцій, які є валютними, повинні мати генеральну ліцензію Національного банку України.

Згідно повідомлення Національного банку України генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надавалась.

Враховуючи порушення укладеним договором факторингу вимог законодавства, в силу положень ст.ст.215, 216 ЦК України, він є недійсним.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року позов було задоволено.

28 серпня 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало заяву про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року в задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», 22 жовтня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та несправедливість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що положеннями Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг будь-якого обмеження щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу, не містить.

Положення укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договору факторингу були неодноразовим предметом судового розгляду, будь-яких порушень під час укладення спірного договору або його невідповідність вимогам чинного національного та/або міжнародного законодавства судами встановлено не було.

Положеннями Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що послуга факторингу відноситься до фінансових послуг та в переліку видів діяльності, які потребуються ліцензування не відноситься.

Згідно зі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 03 грудня 2009 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право на здійснення всіх видів фінансових послуг ліцензія та/або дозвіл на здійснення яких не потребується, в тому числі надання факторингу.

Посилання суду першої інстанції на розпорядження Держфінпослуг №231 від 03 квітня 2009 року, є необґрунтованим, оскільки дане розпорядження не обмежує, а конкретизує фінансову операцію щодо права звернення вимоги і до боржників суб?єктів господарювання.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано приписи Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», щодо можливості визнання правочину недійсним лише з підстав визначених законом та недодержання сторонами вимог ст.203 ЦК України саме в момент вчинення правочину.

Ані позовна заява, ані рішення суду першої інстанції будь-яких доказів в обґрунтування існуючих порушень ст.ст. 203, 215 ЦК України при укладені оскаржуваного договору, не містять.

Апелянт наполягав, що сторони є вільними при укладені договору, а самі посилання позивача є надуманими, необґрунтованими та непідтвердженими.

В судовому засіданні представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутнього представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL- 006/1637/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 98 970,00 доларів США, зі сплатою фіксованого відсотку, який становить 4,49 відсотків річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), строком до 24 вересня 2037 року. (Том 1 а.с.4-7).

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. (Том 1 а.с.8-14)

Згідно Преамбули даного договору продавець має намір продати (переуступити) права на кредитний портфель, як визначено нижче, а покупець має намір придбати прав на кредитний портфель.

Кредитний портфель - права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перепродавцем за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності) на дату набрання чинності, а також права, зазначені у статті 3.3. цього договору.

Кредитні договори - кредитні договори, укладені між продавцем та боржниками, перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору. (ст.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю)

Згідно п. 3.1. ст. 3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

Права, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв'язку з продажем кредитного портфелю:

а) з урахуванням положень статті 3.4. нижче, Покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій;

б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за Кредитними договорами з дати набрання чинності;

в) на умовах, передбачених Договором комісії, право вимагати від Продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від Боржників в результаті реалізації Заставленого майна. (п. 3.3. ст.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю)

ОСОБА_2 з додатку 2 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року, одним із кредитних договорів, які входили до складу кредитного портфелю був договір № МL - 006/1637/2007 від 24 вересня 2007 року укладений з ОСОБА_1 (Том 1 а.с.55)

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, для стягнення якої ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося з позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 111 740,62 доларів США, що станом на 02 квітня 2012 року за офіційним курсом НБУ становить - 892 438,81 грн., судовий збір в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, договору поруки, договору наступної іпотеки недійсними, залишено без змін. (Том 1 а.с.118-121)

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2012 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення пені скасовано та ухвалено нове про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пені в сумі 100 000,00 грн. Змінено рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2012 року в частині стягнення судових витрат, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» державного мита з 1 700,00 грн. до 405,73 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з 120,00 грн. до 28,64 грн. В решті рішення залишено без змін. (Том 1 зворотній бік а.с.121-123)

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не є суб'єктом господарювання в розумінні положень чинного законодавства України, а тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фактор за договором про надання фінансових послуг факторингу від 05 листопада 2010 року не мав права на придбання права відступної вимоги до фізичної особи.

Розпорядження №231 від 03 квітня 2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» було чинним на момент укладення оскаржуваного договору факторингу, у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому воно не мало права на укладення договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК України.

Так, частиною першою ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Разом із тим щодо суб'єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За п. 11 ч. 1 ста. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

Як вбачається зі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ФК №241 від 03.12.2009 р. (Том 1 а.с.37), види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства є надання факторингу.

Доводи позивача стосовно можливості укладання договорів факторингу виключно щодо прав грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання, колегією суддів вважаються безпідставними, з огляду на наступне.

Глава 73 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України не обмежує передачу прав кредитора у зобов'язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» (далі - Розпорядження № 231), на недотримання якого посилався позивач та суд першої інстанції, як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято у відповідності з п.6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Тобто пп. 2 п. 1 Розпорядження № 231 операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб'єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного розпорядження.

Враховуючи викладене, Розпорядження № 231 не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами спірних договорів факторингу при їх вчиненні.

Крім того, пункт 1 Розпорядження №231 виключено на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06.02.2014 року №352.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду №464/2872/15-ц від 04.04.2018 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою, має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів фінансові послуги, зокрема факторинг, що відповідає положенням п. 11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» був укладений договір факторингу, що не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Позивач не здійснював належні виплати за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2012 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 123 липня 2012 року була стягнута з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОПТ Факторинг Україна».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2018 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова