Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/111/18

Провадження №2/377/96/18

18 червня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ахутіної А.А., за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи приватний нотаріус Славутицького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності, -

У С Т А Н О В И В:

26 лютого 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить:

- визнати недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири номер чотирнадцять, що знаходиться в будинку номер три Вільнюського кварталу міста Славутич Київської області, укладений між ОСОБА_2 та Лук»яненко ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 07 листопада 2005 року за р. № 3692, зареєстровано в реєстрі правочинів 07.11.2005 року за № 945056, згідно витягу з Державного реєстру правочинів за №1699560 та зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації 08.11.2005 року за реєстраційним № 12585461, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 08.11.2005 року за № 8876751;

- визнати ОСОБА_1 покупцем за договором купівлі продажу нерухомого майна, квартири номер чотирнадцять, що знаходиться в будинку номер три Вільнюського кварталу міста Славутич Київської області, укладений між ОСОБА_2 та Лук»яненко ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 07 листопада 2005 року за р. № 3692, зареєстровано в реєстрі правочинів 07.11.2005 року за № 945056, згідно витягу з Державного реєстру правочинів за №1699560 та зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації 08.11.2005 року за реєстраційним № 12585461, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 08.11.2005 року за № 8876751.

Позивачка посилається на те, що 04.11.2005 року між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком було укладено кредитний договір № 137 на придбання житла. Банк надав їй кредитні кошти у сумі 72000,00 гривень. За рахунок залучених кредитних коштів та додатково своїх власних коштів у сумі 18000,00 гривень вона придбала однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 90000,00 гривень. Договір купівлі продажу вищезазначеної квартири був укладений між її сином ОСОБА_2 та Лук»яненко В.Н.. Натомість покупцем за договором купівлі-продажу її син виступав лише формально, так як саме за її кошти була придбана вищевказана квартира. За домовленістю між нею та її сином, останній повинен був їй відшкодувати грошові витрати, які вона витратила на придбання однокімнатної квартири, але на сьогоднішній день син свої зобов»язання не виконав, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 13 березня 2018 року, провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ст.274 ЦПК України.

Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження у п»ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, та роз'яснено, що у випадку ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також встановлено термін позивачу для надання відповіді на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач у встановлений судом термін подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, погоджується щодо розгляду справи за його відсутності за наявними матеріалами й доказами в справі.

Позивач у встановлений судом термін відповідь на відзив та інших клопотань до суду не надала.

Ухвалою від 12 квітня 2018 року залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3

05 травня 2018 року до суду надійшли пояснення третьої особи ОСОБА_3, з яких вбачається, що 07 листопада 2005 року, нею було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого була квартира за номером 14 в будинку за номером 4 у Вільнюському кварталі м. Славутич Київської області. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. При посвідченні нею договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири було дотримано всіх вимог, які передбачені ст. 203 ЦК України, а саме:

1. Зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі: волі Продавця - продати квартиру і отримати грошові кошти від продажу; волі Покупця - придбати квартиру за договором купівлі-продажу і оплатити встановлену договором купівлі - продажу вартість квартири Продавцю.

4. Правочин було вчинено у формі, встановленій законом, а саме статтею 657 ЦК України. Крім того, правочин було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за номером 945056, як того вимагає ст. 210 ЦК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів за №1699560, виданим 07.11.2005 року ОСОБА_3, приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу, копія якого додана до позовної заяви.

5. Правочин було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Цей факт підтверджується, зокрема тим, що Продавець передав, Покупець прийняв товар (квартиру). Про факт передачі товару (квартири) свідчить отримання Покупцем-відповідачем від Продавця технічної документації, примірника договору купівлі-продажу, комплектів ключів від квартири тощо, як цього вимагає ст. 334 ЦК України. Статтею 334 ЦК України також передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Покупець за договором купівлі-продажу квартири, відповідач ОСОБА_2 самостійно звернувся до Славутицького бюро технічної інвентаризації з метою реєстрації права власності на квартиру на своє імя в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що також свідчить про його намір придбати квартиру у свою власність і що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 8876751, виданим 08.11.2005 року Славутицьким бюро технічної інвентаризації, копія якого додана до позовної заяви. Крім того, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним власником, тобто, на кого саме з подружжя таке майно придбано. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Виходячи з цього, вважає, що визнання правочину недійсним у частині покупця призведе до недійсності всього правочину. Адже, істотною умовою договору купівлі-продажу є наявність у ньому сторін - продавця та покупця. Крім того, заміна покупця ОСОБА_2 на покупця ОСОБА_1 є неможливою, оскільки, з одного боку, це може призвести до порушення прав дружини відповідача співвласника квартири,а з іншого боку, на даний час відсутня можливість зясувати волю подружжя позивача на момент придбання квартири 07 листопада 2005 року. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Договір, що оспорюється не є нікчемним правочином, чого позивач та відповідач не заперечують. У зв»язку з вищенаведеним просить суд відмовити ОСОБА_1, в задоволенні позовних вимог.

22.05.2018 року в судовому засіданні, за участі позивача і відповідача, із змісту письмового пояснення приватного нотаріуса, було з,ясовано, що у період придбання спірного житлового приміщення, відповідач перебував у шлюбі, на придбання даного житлового приміщення письмову згоду дала його дружина ОСОБА_4, тому суд обговоривши питання про те, що рішення у справі може вплинути на права і обов,язки останньої ухвалою суду притягнув ОСОБА_4, в якості третьої особи.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги у суді дала пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві.

Відповідач, позовні вимоги визнав в повному обсязі, у суді дав пояснення аналогічно письмовому відзиву, доповнивши тим, що дійсно коли укладався договір купівлі-продажу даного спірного житлового приміщення, він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, і вона у нотаріуса надавала письмову згоду на придбання даного житлового приміщення. Проте на даний час з 03.11.2009 року він шлюб із нею розірвав, вона зареєстрована у житловому приміщенні їхньої квартири у Невському кварталі м. Славутича, але де фактично проживає йому нічого невідомо, оскільки остання після розірвання шлюбу забрала речі і виїхала в невідомому напрямку.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, в судове засідання не з,явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними, надала письмове пояснення.

Третя особа ОСОБА_4, двічі повідомлялась за місцем реєстрації, проте судові повістки повернуті, через не запит поштового повідомлення, відповідно відмітки поштаря, не проживає за місцем реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому на підставі наведеного, оскільки визнання відповідачем позову порушує права та інтереси третьої особи, колишньої дружини відповідача - ОСОБА_4, то суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд по суті.

Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_3 07 листопада 2005 року за р.№ 3692, та зареєстровано в реєстрі правочинів 07.11.2005 року за № 945056, згідно витягу з Державного реєстру правочинів за №1699560, зареєстровано в Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації 08.11.2005 року за реєстраційним № 12585461, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 08.11.2005 року за № 8876751 Лук»яненко ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купив однокімнатну квартиру номер чотирнадцять, що знаходиться в будинку номер три Вільнюського кварталу міста Славутич Київської області за 90000,00 гривень (а.с.9).

Як з,ясовано у суді в період придбання даного житлового приміщення ОСОБА_2, перебував у шлюбі з ОСОБА_4, яка надала письмову згоду на придбання даної квартири, це підтвердив у судовому сам відповідач і вбачається із письмових пояснень приватного нотаріуса. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ОЛ №068538 від 18.06.2010 року, шлюб між відповідачем та третьою особою розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 117 від 03.11.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області.

Згідно ксерокопії кредитного договору № 137 від 04 листопада 2005 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 72 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 03 листопада 2015 року на придбання житла для сина ОСОБА_2 (а.с.14-19).

09 листопада 2005 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та майновий поручитель гр. ОСОБА_1 гр. ОСОБА_2 уклали іпотечний договір для забезпечення вимог, що випливають з ксерокопії кредитного договору № 137 від 04 листопада 2005 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно: однокімнатна квартира, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., під номером чотирнадцять, яка знаходиться в будинку номер три Вільнюського кварталу в місті Славутич Київської області (а.с.20-22).

Відповідно до ксерокопії розписки від 30.11.2005року, ОСОБА_2, гарантував ОСОБА_1 не пізніше 10.01.2016 року повернути в повному обсязі всі грошові кошти, які будуть виплачуватися ОСОБА_1, по кредитному договору на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 для нього, ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_1

Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті ч.1 ст.627 відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною 1 стаття 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положенням ст.217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним власником, тобто, на кого саме з подружжя таке майно придбано. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Виходячи з цього, визнання правочину недійсним у частині покупця призведе до недійсності всього правочину. Адже, істотною умовою договору купівлі-продажу є наявність у ньому сторін - продавця та покупця. Крім того, заміна покупця ОСОБА_2 на покупця ОСОБА_1 є неможливою, оскільки, з одного боку, це може призвести до порушення прав дружини відповідача співвласника квартири, а з іншого боку, на даний час відсутня можливість зясувати волю подружжя позивача на момент придбання квартири 07 листопада 2005 року. Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Договір, що оспорюється не є нікчемним правочином, чого позивач та відповідач не заперечують. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності є не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.268 ЦПК України, ст.ст.202,217,627,638,655 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено протягом п,яти днів з моменту оголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя Т. О. Малишенко