Справа № 216/6273/17
провадження №2/216/1295/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2018 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровська область
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 09.03.2016 року між сторонами було укладено шлюб. За період шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини сторони припинили з квітня 2017 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, втрату почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведеться. Відповідач матеріально не забезпечує свою сімю, свого обовязку щодо утримання дитини та дружини не виконує, хоча офіційно працевлаштований на посаду слюсаря в ТОВ «Дизель-Сервіс КР».
У звязку з вищевикладеним, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, до досягнення дитиною трьох років.
Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, відзив на позов не надав, причини своєї неявки суд не повідомив, у звязку з чим судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 331678, актовий запис № 100 (а.с. 8) 09 березня 2016 року сторони зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ № 580162, актовий запис № 234 (а.с. 9), 10 лютого 2016 року в них народився син ОСОБА_3, батьком якого записаний відповідач по справі. За період шлюбу між сторонами часто виникали сварки через протилежні погляди на життя та сімейні відносини, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Дитина на теперішній час мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні.
Спільне життя у подружжя не склалося, причиною припинення шлюбних відносин виявилися різні погляди на сімейні відносини та обов'язки, на ведення господарства та виховання дитини. Шлюбні відносини остаточно припинені, сторони проживають окремо, подальше їх збереження неможливе, спільне господарство не ведеться.
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Суд вважає, що оскільки сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, враховуючи, що спорів з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дитини подружжя не має, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Щодо заявлених позовних вимог стосовно стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд приходить до таких висновків.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Так, статтею 23 Конвенції про права дитини, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
У відповідності до положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, наявність на утриманні інших неповнолітніх осіб та непрацездатних батьків не встановлено, допомогу на утримання дитини добровільно не надає, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у вигляді 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання.
Щодо заявлених позовних вимог стосовно стягнення аліментів на утримання дружини, суд приходить до таких висновків.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач матеріальної допомоги на утримання своєї дружини не надає, хоча є працездатною особою, тому може надавати таку допомогу.
Позивачка ж на сьогоднішній день не працює, доглядає за малолітньою дитиною до досягнення нею трьох років, не має ніяких доходів крім соціальних виплат на дитину (а.с 11).
Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Згідно ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до статті 182 СК України, враховуючи відсутність обставин, які б могли свідчити про інше, робить висновок, що відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання позивача, до досягнення дитиною трирічного віку, в розмірі 1/6 частини з усіх видів зарплати (доходу) відповідача, щомісяця.
Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та згідно з ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.01.2018 року, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1920,00 грн.
Керуючись ст.ст. 75 ч.1, 77, 79 ч.1, 80, 81, 84, 105, 112, 141,180,181,182 СК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-284, 430 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - задовольнити в повному обсязі.
Шлюб, зареєстрований 09 березня 2016 року, Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 100 - розірвати.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову, а саме: з 04 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1, на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів зарплати (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 04 грудня 2017 року, до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, віку трьох років, тобто до 10 лютого 2019 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1920,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду..
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
-позивач: ОСОБА_1, яка народилась 02 листопада 1980 року в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, паспорт серії АО 331135, ІПН: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;
-відповідач ОСОБА_2, який народився 07 травня 1984 року в с. Досін Славутського району Хмельницької області, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, можливе місце роботи: слюсар ТОВ «Дизель-Сервіс КР», інші відомості суду не відомі.
Суддя Ю.В. Онопченко