Справа № 415/4214/15-ц
Провадження № 22-ц/810/239/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, листопада місяця, 28-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційні скарги ОСОБА_1 та виконувача обов'язків керівника Лисичанської місцевої прокуратури на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом прокурора міста Лисичанська Луганської області в інтересах держави в особі Лисичанської міської ради Луганської області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року цивільну справу за позовом прокурора міста Лисичанська Луганської області в інтересах держави в собі Лисичанської міської ради Луганської області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків заподіяних безоплатним користуванням земельною ділянкою було передано за підсудністю на розгляд Сєвєродонецькому міському суду Луганської області.

На зазначену ухвалу суду надійшло дві апеляційних скарги. У апеляційній скарзі ОСОБА_1 він просив суд скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23.08.2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким закрити провадження у зазначеній справі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що справа підлягає розглядові господарськими судами, оскільки стосується об'єктів цивільних відносин - земельних ділянок та інших природних ресурсів, цивільних прав суб'єктів господарювання на ділянки і зазначені ресурси, зокрема, у справах про: визнання недійсними правочинів стосовно земельних ділянок, звільнення самовільно занятих земельних ділянок, відшкодування збитків, завданих землям і природним ресурсам господарською діяльністю, стягненням заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі державної та комунальної форм власності тощо.

У апеляційній скарзі прокурора виконувач обов'язків керівника Лисичанської місцевої прокуратури просив суд скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23.08.2018 року та направити справу для судового розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що предметом позову є стягнення збитків (неодержаної орендної плати) за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів під розміщення нерухомого майна, розташованого за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Малиновського, 23, яке належить ОСОБА_1 і що з урахуванням положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України цей спір є таким, що виник із приводу нерухомого майна, а отже справа підсудна Лисичанському міському суду Луганської області. Сторони у судовому засіданні доводи апеляційних скарг підтримали, кожний просив задовольнити заявлені ними скарги у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із доводами скарги прокурора про те, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково визначив територіальну підсудність, адже відповідно до правил визначення виключної підсудності позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У п. 42 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3 було роз'яснено про те, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, при цьому це правило виключної підсудності застосовується і у спорах про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна. У п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснювалось, що у випадках, коли вимоги пов'язуються з виконанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність. Отже, за таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Що ж до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині того, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства - то вони на увагу не заслуговують, адже сам позов є заявленим до ОСОБА_1 як фізичної особи, питання щодо визначення належного відповідача по справі не є зараз предметом розгляду апеляційного суду, відповідно відсутні і підстави для закриття провадження по справі, адже ст. 367 ЦПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість саме оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконувача обов'язків керівника Лисичанського місцевої прокуратури задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 23 серпня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді