Справа №333/4464/18
Провадження № 2/333/2363/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумової І.Й., за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

22.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017року на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 частки від усіх видів його доходів, до 1/6 частки з усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що з 2007 року по 2017 рік він перебував в шлюбі з ОСОБА_4, в якому у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017року за позовом ОСОБА_4 з нього присуджено стягнення аліментів на її користь на утримання їх доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З того часу він належним чином сплачував аліменти на утримання дитини. Однак на даний час відбулися зміни в його а сімейному стані. Так, з 01.07.2017 року він проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з громадянкою ОСОБА_6. 24.07.2018 року у позивача та ОСОБА_6 народилася дочка ОСОБА_7. За даних обставин він вважає, що перегляд попередньо визначеного розміру аліментів на утримання доньки від першого шлюбу є необхідним та доцільним, оскільки його донька ОСОБА_3 та її мати перебувають на його утриманні.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження, також сторонам встановлений строк для надання заяв по суті.

За клопотанням Відповідача, суд зобовязав Позивача надати довідку про його заробітну плату (доходи) та стягнуті аліменти за останнім місцем роботи Позивача.

Не погоджуючись з предявленими вимогами, відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Свої заперечення обґрунтовувала тим, що Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження його не можливості сплачувати аліменти на користь спільної дитини ОСОБА_5 Зазначає, що позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів в той час, коли його матеріальний стан істотно покращився, а саме він працевлаштувався до ВАТ Запоріжсталь, про що свідчить розмір отримуваних нею аліментів, який значно зріс починаючи з липня 2018 року. Також Відповідач вказує, що Позивач участі у вихованні їх спільної дитини не приймає.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 знов наголосив, що його позов викликаний змінами у його сімейному стані, а саме народженням доньки ОСОБА_7, та необхідність утримувати свою цивільну дружину, яка не працює та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на підтвердження цього факту до суду надане свідоцтво про народження, також послався на необхідність рівного утримання своїх дітей.

В запереченнях відповідач ОСОБА_4 фактично наполягала на своїй позиції викладеній у відзиві на позов, додатково зазначила, що отриманого нею доходу не достатньо для забезпечення необхідних потреб їх спільної дитини та належного інтелектуального, духовного розвитку.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали та просили його задовольнити з підстав заявлених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував відносно задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні у звязку з необґрунтованістю.

Суд, вислухав пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та присуджено стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2017року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3-4).

Суд не бере до уваги інформацію щодо участі у вихованні дитини за № 01-22/181 від 27.04.2018року наданої директором Запорізької гімназії № 8 Запорізької міської ради згідно з якою ОСОБА_1, батько учениці ІНФОРМАЦІЯ_2, з класним керівником не спілкується, батьківські збори не відвідує, навчальними досягненнями дочки не цікавиться, оскільки особиста участь батька в вихованні дочки не є предметом доказування в цій справи та не має значення для визначення розміру аліментів, а тому цей доказ є неналежним.(а.с. 42).

Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖС № 368488, виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 08.08.2018 р. (.а.с 5), позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_7, яка народилась 24.07.2018 р. Матірю дитини є ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 180 СК України у позивача є законодавчо визначений обовязок утримувати також малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

Донька позивача ОСОБА_8 народилася після ухвалення рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 р. у справі №333/2046/17 і цей факт свідчить про зміну сімейного стану позивача.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тобто такий обовязок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав як неповнолітньої дитини, так і платника/ одержувача аліментів щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

Аналогічне розяснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3.

З аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України розяснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей, в тому числі ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі».

Згідно з довідкою виданою ПАТ «Запоріжсталь» від 18.10.2018 р., із заробітної плати ОСОБА_1, який працює на даному підприємстві, утримано для виплати аліментів на користь ОСОБА_4 за період липень-вересень 2018 р. у розмірі 18998,89 грн.

Відповідно до довідки виданої ПАТ «Запоріжсталь» від 05.11.2018 р. (а.с.80), ОСОБА_1 отримав заробітну плату в період з травня по жовтень 2018 р. у розмірі 92748,40 грн., з них утримано аліментів на суму 24260,80 грн., загальна сума виплачена без урахування утриманих платежів 49498,57 грн.

З довідки Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 05.11.2018 р. (а.с.77) вбачається, що відповідач ОСОБА_4 працює на посаді головного спеціаліста-юриконсультанта та отримує щомісячну заробітну платню у розмірі 8880,75 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність тверджень позивача про зміну його сімейного стану народження дитини ОСОБА_3, яку позивач зобовязаний утримувати, та наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, визначених за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 р. у справі №333/2046/17.

Згідно ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування обставин, зазначених в ч. 2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 СК України, а саме, те, що малолітня ОСОБА_7 мешкає зі своєї матірю ОСОБА_6

Отже, позивачем не підтверджена належним чином обставина на яку він посилається в позові, а саме: наявність обовязку на утримання ОСОБА_6

Таким чином, аналіз вищенаведених правових норм та дійсних обставин справи дає підстави вважати, що здійснення відрахувань в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 в рахунок сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання їх доньки ОСОБА_5 за наявності у нього на утриманні ще однієї доньки, що є свідченням істотних змін в його сімейному та матеріальному стані, суперечитиме зазначеним у ст.3 ЦК України засадам розумності, справедливості і добросовісності, та з урахуванням права сторін на належне матеріальне забезпечення, в даному випадку у суду наявні підстави для зміни розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 з 1/3 частки до 1/4. Зменшення розміру аліментів з 1/3 частини до 1/4 на утримання неповнолітньої доньки, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей ОСОБА_1

Заявлені позивачем вимоги про зменшення аліментів до 1/6 частки суд вважає необґрунтованим та недоведеним в такому обсязі, який би визначав можливість зменшення аліментів до вказаної частки без шкоди інтересам дитини.

Посилання відповідача на необхідність врахування потреб її дитини у харчуванні, одязі, взутті, лікуванні; праві на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку суд уважно розглянув і зазначає, що відповідачем не надано доказів про потребу доньки ОСОБА_5 в додаткових витратах на забезпечення цих потреб. І за звичайних обставин аліменти мають забезпечувати саме ці потреби дитини. Участь батьків у додаткових витратах врегульована ст. 185 СК України і не є предметом розгляду у цій справі. Зустрічний позов з цих підстав не заявлений у цій справі.

Не мають правового значення для визначення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 і доводи відповідача про те, що позивач не спілкується з їх дитиною, не цікавиться її розвитком та вихованням. Навіть, якщо ці обставини і мають місце, то вони не мають тягти за собою збільшення розміру аліментів, виступати карою за неналежне виконання немайнових обовязків батьком дитини.

Збільшення заробітку позивача за умови визначення розміру його аліментних платежів у частині до заробітку має наслідком збільшення і фактичного розміру виплачуваних ним сум за цим видом зобовязання. Отже, збільшення його заробітної плати, з якої обчислюються аліменти, має наслідком покращення матеріального становища і осіб які отримують від нього ці виплати. Усіх осіб у рівній мірі. Тому суд не може прийняти до уваги міркування, що збільшення зарплати позивача повинно мати своїм наслідком покращення матеріального становища лише частині осіб, яких він має утримувати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем не заявлялася вимога про відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору та не наводився попередній розрахунок, у звязку з чим суд не вбачає підстав для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 82, 141, 223, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 180 184, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 року у справі №333/2046/17.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даного рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 05.12.2018 р.

Суддя: І.Й.Наумова