Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 463/3088/15-ц

провадження № 61-5104св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, приватний нотаріус Тимків Інеса Миколаївна, приватний нотаріус Котарська Аліція Тадеївна, ОСОБА_5, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2016 року у складі судді Левика Я. А. та рішення апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Левика Я. А., Бакуса В. Я., Гірник Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 14 червня 2005 року в частині її продажу 1/3 частки, яка належала на праві власності ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом, Котарською А., нікчемним, визнання договору дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 від 21 вересня 2005 року, укладений приватним нотаріусом Тимків І. М., недійсним, визнання заяви від імені ОСОБА_1 про надання згоди на дарування ОСОБА_7 частини зазначеної квартири недійсною, анулювання державної реєстрації на 1/6 частку у приватній спільній частковій власності вказаної квартира на ім'я ОСОБА_6

Позовна заява мотивована тим, що вказані правочини та його заява про надання згоди на відчуження частини квартири на АДРЕСА_5 вчинені під впливом обману як його, так і нотаріусів, а саме в частині того, що розпорядження на відчуження майна органу опіки та піклування, яке повинно було бути, зважаючи на те, що правочини стосувались неповнолітньої, - насправді не було. Вказаними договорами порушено його права, оскільки його обманули, а також позбавили права на частку у квартиріАДРЕСА_1, яка належала йому та померлій дружині на праві спільної сумісної власності. Крім цього, позов ним подано лише тепер, оскільки він про вказані обставини дізнався лише після смерті дружини, а саме прибираючи особисті документи у 2015 році.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивоване тим, що про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивачу було відомо ще у липні 2005 року, тому позивач звернувшись до суду у 2015 році пропустив строк звернення до суду з такою вимогою.

Щодо вимог про визнання недійсними договору дарування та заяви позивача про надання згоди на укладення такого, то позивач усвідомлював, що надає згоду на укладення його дружиною договору дарування, його посилання на те, що дружина заставила його дати згоду на відчуження частини квартири не доведено. Крім цього, ця обставина не є тією, яка має істотне значення та не свідчить про помилку позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін.

Договір дарування укладено на підставі дійсного розпорядження органу опіки та піклування. Також посилання на позбавлення позивача частки у праві власності на квартиру за договором дарування є необґрунтованими, оскільки на час укладення договору квартира перебувала у особистій власності дружини, а частка позивача у квартирі була визначена лише у 2007 році за рішенням суду.

Зважаючи на відхилення вказаних вимог не підлягає до задоволення і остання вимога про анулювання реєстрації права власності відповідача ОСОБА_6 на частину квартири.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що померлою дружиною позивача за договором дарування було фактично відчужено належну їй на праві власності частину квартири, що не вплинуло на права та інтереси позивача як власника іншої частини квартири. Не наведено позивачем і доводів про порушення будь-яких прав, свобод чи інтересів при наданні заяви на відчуження (дарування) його дружиною частки у квартирі та відповідно не доведено і підставності останньої позовної вимоги.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дав правильної оцінки зібраним доказам, прийшов до невірного висновку, що послужило до винесення незаконного рішення.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що ОСОБА_7 (дружина позивача) належала 1/6 ідеальна частина квартири АДРЕСА_1.

21 вересня 2005 року ОСОБА_7 (дружина позивача) за згодою свого чоловіка ОСОБА_9 подарувала своїй онучці ОСОБА_6, 1/6 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 21 вересня 2005 року, який укладений нотаріусом.

Відповідно до пункту 3 договору дарування від 21 вересня 2005 року 1/6 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 на праві особистої власності.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 18 червня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Право власності на 1/2 частину визнано позивачем ОСОБА_1 вже після укладення оспорюваного договору дарування, та зареєстроване 29 серпня 2007 року.

Дружина позивача ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 червня 2015 року ОСОБА_10, ОСОБА_6 (донька та онучка ОСОБА_7), яка діяла за згодою піклувальника ОСОБА_7 на підставі розпорядження № 513, виданого 13 червня 2005 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, продали квартиру АДРЕСА_3.

Личаківська районна адміністрація, розглянувши заяву піклувальника ОСОБА_7, враховуючи рекомендації опікунської ради Личаківської районної адміністрації від 08 червня 2005 року, дозволила ОСОБА_7 дати згоду неповнолітній ОСОБА_6 укласти у встановленому законом порядку договір купівлі продажу належної їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_4.

ОСОБА_6 належало на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_4.

Встановлено, що дозвіл органу опіки та піклування на відчуження ОСОБА_7 1/3 частини квартири АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_6, наданий розпорядженням № 827 від 16 червня 2005 року, а не № 513 від 13 червня 2005 року.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що його дружина заставила дати згоду на відчуження 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, внаслідок чого він був незаконно позбавлений права власності на частину своєї квартири. Крім того, надаючи згоду на укладення договору дарування 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, позивач вважав, що його дружина віддаровує її зі своєї половини, а не зі спільної сумісної власності подружжя.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладення договору купівлі-продажу частки квартири від імені ОСОБА_6 не впливає на права, свободи чи інтереси позивача, оскільки відчужувана квартира ні в цілому, ні її частка не належала позивачу.

На час укладення договору дарування квартири по АДРЕСА_1, частка якої була відчужена померлою дружиною позивача їх внучці, належала подружжю позивача та його дружини на праві спільної сумісної власності.

Однак оспорюваний договір жодним чином не вплинув на частку позивача у квартирі (1/2), що належала йому за законом, оскільки рішенням суду від 15 червня 2007 року у справі про визнання права власності між згаданим подружжям факт відчуження дружиною частки у квартирі було враховано та позивачу визначено право власності на 1/2 частину спільної квартири.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Наведені в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, висновків апеляційного суду не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило