Справа № 310/7311/17
РІШЕННЯ

Іменем України

31 січня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, треті особи обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунарів 58», виконавчий комітет Бердянської міської ради, про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування квартирою,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, треті особи обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунарів 58», виконавчий комітет Бердянської міської ради, про визнання права користування квартирою, мотивуючи свої вимоги наступним. З 1981 року його тітка ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована в квартирі № 24, яка розташована в будинку № 58 по вул. Консульській в м. Бердянську Запорізької області. Після погіршення її здоровя в 2015 році позивач разом із сімєю переїхав до тітки і почав доглядати за нею, купував їй ліки, сплачував комунальні послуги. В 2017 році ОСОБА_5 вирішила написати заповіт на вказану квартиру, але було виявлено, що квартира не приватизована, тому з липня 2017 року вони почали процедуру приватизації, зібрали частину необхідних документів, проте ОСОБА_5 померла. ОСОБА_1 не знімався з реєстрації місця свого проживання, оскільки в цьому не було нагальної потреби. На підставі ст.ст. 61, 64 ЖК України просив визнати за ним право користування квартирою № 24 в будинку № 58 по вул. Консульській в м. Бердянську.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та добавив позов вимогою про встановлення факту його постійного проживання разом із тіткою ОСОБА_5 і ведення з нею спільного господарства.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що в квартиру АДРЕСА_1 до своєї тітки ОСОБА_5 він із сімєю вселився в 2015 році. Тітка ОСОБА_1 хворіла на цукровий діабет, тому позивач доглядав за нею, купував їй ліки, продукти харчування, сплачував комунальні послуги. Позивач разом із батьком приймав участь в приватизації квартири за адресою: пл. Єдності, 2/12, на даний час у нього там офіс, тобто це місце, де він здійснює підприємницьку діяльність, вдень він там працював, дружина інколи у вказаній квартирі залишалась ночувати. Просив позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право користування спірною квартирою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив, що померла ОСОБА_5 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно там проживала, тобто була головним квартиронаймачем. Після того, як вона тяжко захворіла, позивач, який є її племінником, переїхав до неї, почав сплачувати комунальні послуги, робив поточні ремонти, доглядав за тіткою, купував їй ліки. Коли ОСОБА_5 вирішила написати на імя ОСОБА_1 заповіт, зясувалось, що квартира не приватизована, тому вона почала збирати документи, необхідні для приватизації житла, але померла. Позивач був єдиним родичем ОСОБА_5, має право користування вищевказаним житлом, але не може зареєструвати там своє місце проживання. Позивач не знімався з місця свого проживання, оскільки в цьому не було потреби. Під час розгляду справи ОСОБА_1 довів, що він був членом сімї померлої тітки, вів з нею спільне господарство. Даний факт підтверджено поясненнями свідків, наданими суду документами. Докази, які б спростовували вимоги позивача, в справі відсутні, тому просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила суду наступне. Будинок, розташований за адресою: м. Бердянськ, вул. Консульська, буд. 58, на підставі рішення ХІ сесії БМР від 06 лютого 1992 року № 3 «Про склад комунальної власності Бердянської міської ради народних депутатів» належить територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради на праві комунальної власності та утримується на балансі КП БМР «Житлосервіс-2а» на праві господарського відання. Наймачем вказаної квартири була ОСОБА_5, станом на теперішній час квартира не приватизована. Як зазначив позивач, він вселився в спірну квартиру разом із сімєю, одночасно зберігаючи за собою право користування іншою квартирою, в якій він разом із дружиною зареєстрований. Вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ст.ст. 64, 65 ЖК УРСР, п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року № 2, відповідно до яких особи набувають рівного з іншими членами сімї наймача права користування жилим приміщенням, якщо вони вселились до жилого приміщення як члени сімї наймача, якими може бути визнано осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть із ним спільне господарство. ОСОБА_5 за життя не набула права власності на спірну квартиру, із заявами про вселення будь-яких осіб у квартиру до житлово-експлуатаційної організації не зверталась, позивачем не надано суду доказів про існування письмової згоди померлого наймача на його вселення. Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили того факту, що позивач із померлою тіткою проживали однією сімєю. Крім зазначеного, ОСОБА_1 не може набути права користування житловим приміщенням, оскільки він зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи ОСББ «Комунарів 58» пояснила в судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_1 не була приватизована, в ній була зареєстрована та проживала ОСОБА_5 Коли остання захворіла, до неї переїхав ОСОБА_1, який приймав участь у її житті, після смерті ОСОБА_5 здійснював її поховання. ОСОБА_5 не заперечувала проти вселення до її квартири позивача. Проживає позивач у вказаній квартирі з 2015 року, переїхав до неї із сімєю. В квартирі представник третьої особи не була, але часто бачила позивача в дворі будинку, в тому числі з пакетами. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник виконавчого комітету БМР в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи буз його участі, рішення просив ухвалити відповідно до закону.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно зі ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно з повідомленням Комунального підприємства по технічній інвентаризації Бердянської міської ради від 14 листопада 2017 року № 509, відповідно до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи, право власності на житловий багатоквартирний будинок по вул. Консульській, 58 в м. Бердянську зареєстровано за ГЖО згідно рішення виконавчого комітету Бердянської міської від 17 грудня 1980 року № 551.

Відповідно до довідки Управління комунальної власності БМР від 17 листопада 2017 року № 2356/1, на підставі рішення ХІ сесії Бердянської міської ради від 06 лютого 1992 року № 3 «Про склад комунальної власності Бердянської міської ради народних депутатів» будівля № 58 по вул. Консульській належить територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради на праві комунальної власності та утримується на балансі комунального підприємства Бердянської міської ради «Житлосервіс-2а» на праві господарського відання.

Згідно із довідкою про склад сімї наймача квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, виданою головою правління ОСББ «Комунарів 58», у квартирі АДРЕСА_2 з 22 квітня 1981 року зареєстрована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності із свідоцтвом про смерть серії ЖС № 397604, виданим 06 вересня 2017 року Бердянським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, ОСОБА_5 померла 05 вересня 2017 року.

В п. 13 листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначено, що оскільки за змістом ст.ст. 64, 65 ЖК України наймач і члени сімї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сімї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала постійного місця проживання.

У відповідності із п. 14 вказаного листа за змістом ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача житлового приміщення як член його сімї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею житловому приміщенні.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 29 жовтня 1998 року ОСОБА_6, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: пл. ім. І Бердянської Ради (Єдності) АДРЕСА_3.

Згідно паспорту позивача серії СА 800608, виданого 12 серпня 1998 року Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_1 зареєстрований за вищевказаною адресою.

У осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сімї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка була сусідкою ОСОБА_5, зазначила, що часто бачила позивача, його дружину, які йшли з пакетами. У ОСОБА_5 була гангрена, тому ОСОБА_1 доглядав за нею, проживаючі у її квартирі.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона була знайома із ОСОБА_5 близько 40 років. Спочатку в АДРЕСА_4 ОСОБА_5 проживала одна, коли вона захворіла, позивач із сімєю приходили до неї, а потім переїхали до ОСОБА_5 жити, перевезли свої речі. ОСОБА_1 купував ліки, продукти харчування, одяг, його дружина готувала їжу, тобто вони жили однією сімєю.

Оцінюючі пояснення свідків в сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що свідки, пояснивши, що позивач із сімєю проживав тривалий час у ОСОБА_5, не підтвердили того факту, що ОСОБА_1 був вселений до її квартири саме як член сімї останньої, оскільки факт покупки продуктів, ліків, готування їжі, догляд за хворою ще не свідчить про факт вселення ОСОБА_1 до квартири саме в якості члена сімї квартиронаймача.

Той факт, що позивачем витрачалися кошти на медичні обстеження, купування ліків, продуктів харчування для наймача, оплату послуг її поховання, суд визнає такими, що не свідчать про доведеність факту ведення спільного господарства позивача з ОСОБА_5 та не дають правових підстав вважати встановленим факт, що позивач набув право користування цим житлом, враховуючи, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі, має свою сімю та зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням.

ОСОБА_5 за життя не набула права власності на спірну квартиру, із заявою про вселення ОСОБА_1 у квартиру до житло-експлуатаційної квартири не зверталась, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що він вселилася в спірну квартиру в установленому законом порядку як член сімї наймача, на постійне місце проживання, а не з метою здійснення догляду за ОСОБА_5

Таким чином, ОСОБА_1 не набув права постійного користування спірною квартирою на підставі ст.ст. 64, 65 ЖК УРСР, у звязку з недоведеністю факту постійного проживання позивача з ОСОБА_5 однією сімєю та ведення з нею спільного господарства.

Позивач, подавши до суду позов про визнання за ним права користування жилим приміщенням, поліпшує свої житлові умови, не надавши при цьому доказів, що він має право у відповідності до ст. 34 Житлового кодексу України на таке поліпшення та перебуває на обліку громадян, які його потребують.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, б. 58, кв. 24) до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, площа Єдності, 2), треті особи обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Комунарів 58» (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Консульська, 58), виконавчий комітет Бердянської міської ради (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, площа Єдності, 2) про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08 лютого 2018 року.

Суддя ОСОБА_9