АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2080/18 Головуючий 1 інст. - Риков М.І.
Справа № 616/658/17 Суддя - доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліна О.А.,

- Хорошевського О.М.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 січня 2018 року (суддя - Риков М.І.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Великобурлуцького комунального водопровідно - каналізаційного підприємства «Водоканал» про неправомірні дії щодо стягнення незаконно нарахованої заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив відхилити вимоги Великобурлуцького комунального водопровідно - каналізаційного підприємства «Водоканал» (далі по тексту - КВКП «Водоканал») щодо погашення заборгованості в сумі 1678 грн., як неправомірно нараховані.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що керівництво КВКП «Водоканал» наполягає на оплаті за водопостачання 8 грн. 90 коп. за м3 та за водовідведення 8 грн. 88 коп. за м3 і наполягає на погашенні заборгованості в сумі 1676 грн. 00 коп., яка виникла в результаті не виконання позивачем рішення № 134 - VI від 19 квітня 2011 року VI сесії VI скликання Великобурлуцької селищної ради.

Між КВКП «Водоканал», як виконавцем та позивачем, як споживачем, 08 вересня 2008 року укладено договір з оплатою водопостачання 2,10 грн. за м3, водовідведення - 1,47 грн. за м3 по особовому рахунку № НОМЕР_1. Рішенням № 134 - VI від 19 квітня 2011 року VI сесії VI скликання Великобурлуцької селищної ради встановлено нові тарифи: за водопостачання 8 грн. 90 коп. за м3 та за водовідведення 8 грн. 88 коп. за м3.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 листопада 2011 року рішення Великобурлуцької селищної ради № 134 - VI від 19 квітня 2011 року скасовано. Таким чином, якщо рішення ради про затвердження тарифів відміняється, то необхідно проводити нову процедуру затвердження тарифів.

КВКП «Водоканал» не було надано громадськості інформативно - аналітичних матеріалів по структурі тарифів в повному обсязі. Після скасування рішення Великобурлуцької селищної ради № 134 - VI від 19 квітня 2011 року інших прийнятих нормативно - правових актів позивачу не відомо.

20 січня 2015 року рішенням № 5 виконкому Великобурлуцької селищної ради встановлено нові тарифи на водопостачання та водовідведення; між позивачем та КВКП «Водоканал» в січня 2015 року було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_3 сплачує за водопостачання та водовідведення на умовах вказаного договору. Зважаючи на те, що рішення Великобурлуцької селищної ради № 134 - VI від 19 квітня 2011 року скасовано, то за надані послуги, які надає відповідач, він сплачує відповідно до договору від 08 вересня 2008 року, а тому, вказує позивач, вимоги КВКП «Водоканал» щодо вказаної заборгованості не підлягають виконанню.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 січня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обгрунтовуючи пеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що рішення виконкому селищної ради № 82 прийнято з порушенням Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», що пунктом 7 статті 34 цього закону редбачено, що при представленні на пленарному засіданні сесії ради (а не виконкому) проекту регуляторного акту голова постійної комісії доповідає висновки цієї постійної комісії про відповідність проекту регуляторного акту вимогам статті 4 та 8 цього Закону, що тарифи на водопостачання та водовідведення, як регуляторний акт, повинні затверджуватися на сесії селищної ради, а не виконкомом; що рішення виконкому Великобурлуцької селищної ради № 82 від 17 травня 2011 року не було доведено до населення; що інформацію про ціну (тариф) водопостачання та водовідведення, крім тієї, що в договорі від 08 вересня 2008 року, він не отримував; що оплату за водопостачання та водовідведення він здійснював щомісячно відповідно до показників лічильника і договору від 08 вересня 2008 року.

З висновком суду в тій частині рішення, що браний ним спосіб захисту не відповідає ч. 2 статті 16 ЦК України неправильний, оскільки пункт 10.1 укладеного сторонами договору від 08 вересня 2008 року вказано, що у випадку, якщо між споживачем та виконавцем не буде досягнуто домовленості шляхом переговорів, суперечні питання вирішуються у судовому порядку.

Апелянет стверджує, що квитанцій на оплату наданих послуг за питне водопостачання та водовідведення КВКП «Водоканал» щомісячно йому не надавав; що час від часу КВКП «Водоканал» надсилав повідомлення про так звану заборгованість, не поясняючи на підставі якого рішення вони її нарахували.

Отже висновок суду про те, що відповідач надавав необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість не відповідає дійсності.

Вважає, що КВКП «Водоканал» наполягає на виконанні незаконно прийнятого рішення, чим порушує його права як споживача житлово-комунальних послуг і як громадянина, нарахував так звану заборгованість в сумі 1676 гривен з червня 2011 року по грудень 2014 року, а не по 01 грудня 2017року, як значиться в рішенні суду, тому що з 01.01.2015 року він сплачує щомісячно в повному обсязі відповідно договору від 15 лютого 2015 року.

Відповідач правом подання письмових пояснень не скористався.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту його прав та інтересів у вигляді «визнання неправомірними дій Великобурлуцького комунального водопровідно - каналізаційного підприємства «Водоканал» щодо стягнення незаконно нарахованої заборгованості», не відповідає передбаченим частиною 2 статті 16 ЦК України способам захисту майнових прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд ухвалив рішення у відповідності із законом на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваними судом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний переліку таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається вст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист та звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій» завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що 08 вересня 2008 року між КВКП «Водоканал» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг по централізованому питному водопостачанню та водовідведенню з оплатою водопостачання 2,10 грн. за м3, водовідведення - 1,47 грн. за м3 по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 5-6).

Постановою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 21 листопада 2011 року скасовано рішення 6 сесії VI скликання Великобурлуцької селищної ради від 19 квітня 2011 року № 134-VI «Про затвердження тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення для населення, бюджетних установ та інших споживачів, які надаються КВКП «Водоканал» (а.с.21-26).

Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 17 травня 2011 року за № 82 затверджено тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення та дане рішення набуло чинності з 01 травня 2011 року (а.с.68).

15 лютого 2015 року між КВКП «Водоканал» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 94-95).

Відповідно до витягу з особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 червня 2011 року по 01 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_3, проживаючого за адресою: мікрорайон АДРЕСА_1 станом на 01 грудня 2017 року становить 1 473 грн. 68 коп.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За положеннями ч. 2 ст. 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст.16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб(частина 2 статті 16 ЦК України).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та вказаної Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричинених цим порушенням.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі вірно зазначено, що відповідно до п. 10.1 договору від 08 вересня 2008 року визначає «У випадку, якщо між споживачем та виконавцем не буде досягнуто домовленості шляхом переговорів, суперечні питання вирішуються у судовому порядку», однак визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача (відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення з позовною заявою).

Таким чином, як вірно було зазначено судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_5 про «відхилення» вимог Великобурлуцького КВКП «Водоканал» щодо погашення заборгованості в сумі 1678 грн., як неправомірно нарахованих» можуть бути застостовані ОСОБА_4 у якості заперечень на позов нього про стягнення заборгованості, а відтак, зважаючи на положення ст. ст. 11. 16, 203, 509 ЦК України, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Інші доводи апеляційної скарги не суттєвими, на правильність висновку суду про відмову у задоволенні позову не впливають.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський