Справа №:755/8554/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючої судді Астахової О.О.,

при секретарі: Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданої в особі представника ОСОБА_2 до Феодосійської міської ради Автономної республіки Крим про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_3 на 2/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Визнати за ним право власності на 1/3 частини вказаного житлового будинку в порядку набувальної давності.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок смерті ОСОБА_3, відкрилася спадщина на 2/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач є сином померлої та єдиним спадкоємцем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпро, Дніпропетровської області, ОСОБА_3, померла, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації смерті 16 серпня 2016 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 903.

Заповіт померлою не складався.

Позивач звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори, із заявою про вчинення видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

Державним нотаріусом Білецькою В.І. відкрито спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 59390184) та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 березня 2017 року, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, а саме довідки з бюро технічної інвентаризації про те, що нерухоме майно знаходилось у власності спадкодавця станом на 01.01.2013 року. Отримати вищевказаний документ немає можливості, оскільки АР Крим є тимчасово окупованою територією, а в разі його отримання він не буде визнаний як легітимний правовстановлюючий документ на території України, у зв'язку з чим реалізувати своє спадкове право позивач позбавлений можливості.

Інша 1/3 частини спірного житлового будинку належала бабі позивача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказану спірну частку: 1/3 будинку не прийняв у власність ніхто із спадкоємців. Фактичне утримання всього будинку протягом більше 10 років здійснювала ОСОБА_3 Після смерті якої, володіння вказаним житловим будинком здійснює позивач, а отже - має право набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на підставі ч. 2 ст. 344 ЦК України.

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши в якості свідка ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.05.2017 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 поданої в особі представника ОСОБА_2 до Феодосійської міської ради Автономної республіки Крим про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - Дніпровському районному суду м. Києва.

Судом встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві власності належав ОСОБА_5, яка за родинним спорядненням являється бабою позивача.

За час свого життя ОСОБА_5 склала заповіт, у відповідності до якого заповіла домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, в рівних частинах своїм дітям: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - по 1/3 (одній третій) частки кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації смерті 13 серпня 1996 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № I679 (Т. 1 а.с. 73).

ОСОБА_3, прийняла спадщину (1/3 (одну третю) частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель), звернувшись до нотаріуса, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (від 17 липня 1998 року; номер в Реєстрі 2-558), зареєстрованим у Феодосійському Міжміському бюро технічної інвентаризації 24.07.1998р. (Т. 1 а.с. 17-18).

ОСОБА_6 також прийняв належну йому за заповітом 1/3 (одну третю) частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що після його смерті перейшла в порядку спадкування за законом до його дружини - ОСОБА_8. Вказана частка належала ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Феодосійською державною нотаріальною конторою 12 серпня 1999 року, за реєстром за № 2-541, зареєстрованого у Феодосійському Міжміському бюро технічної інвентаризації 12 серпня 1999 року під № 2111. ОСОБА_8 передала за Договором дарування (від 15 серпня 2001 року; номер в Реєстрі 209), зареєстрованого у Феодосійському міжміському бюро технічної інвентаризації 17.08.2001р. 1/3 частки будинку матері позивача - ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 19,20).

Таким чином, ОСОБА_3 стала власником 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Як убачається із заяви ОСОБА_7 направленої на адресу нотаріуса про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_5 та пояснень позивача, ОСОБА_7 проживав в АДРЕСА_5.

Доказів того, що ОСОБА_7 отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину після смерті матері та зареєстрував право власності на 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 - матеріали справи не містять.

Відповідно до пояснень позивача, ОСОБА_7 за життя не встиг оформити право власності на вказане домоволодіння та свідоцтва про право на спадщину не отримував.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть (Т. 1 а.с. 75). Позивачу невідомо про його спадкоємців, ніхто не заявляв про свої права і не приїжджав до будинку, не цікавився в якому він стані.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

В силу п. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, не убачається можливим отримати відомості з державного реєстру щодо реєстрації права власності на спірну 1/3 частину домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Разом з тим, пояснення позивача, що ОСОБА_7 не оформив в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини будинку узгоджуються із відомостями, що містяться у Довідці про належність домоволодіння від 21.08.2001 року та Технічного паспорту від 01.06.2012 року, виданими Феодосійським міжміським бюро реєстрації та технічної інвентаризації, зі змісту яких убачається, що станом на 2001 рік, тобто після смерті ОСОБА_7, 1/3 частки житлового будинку була зареєстрована на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5.

Таким чином, право власності на 1/3 частини будинку, що підлягали державній реєстрації після смерті ОСОБА_5 не зареєстровані.

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як убачається із матеріалів справи, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 за життя заповіту не складала.

За статтею 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, позивач, як син спадкодавця належить до першої черги спадкоємців за законом. Інших спадкоємців І черги за законом судом не встановлено.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Із матеріалів справи, убачається, що позивач звернувся до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері - ОСОБА_3.

14 березня 2017 року постановою державного нотаріуса було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно спадкодавця та неможливістю витребувати необхідні відомості для видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду, що нерухоме майно перебуває на тимчасово окупованій території і в силу п. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. (Т. 1 а.с. 22).

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, а у разі його порушення, невизнання або його оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем в порядку спадкування після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 на 2/3 частини домоволодіння що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивач в судовому засіданні показав, що з 1996 року його мати ОСОБА_3 сама проживала у спірному будинку, здійснювала догляд за будинком та сплачувала всі комунальні платежі (загалом більше 10 років).

З 2016 року у вказаному будинку проживає ОСОБА_1, здійснює володіння будинком та несе витрати по його утриманню.

Відповідно до документів, що містяться в матеріалах справи спадщина відумерлою не визнавалась, право власності за третіми особами не зареєстроване, інших осіб, що заявляють права власності на спірний будинок, немає, спори щодо вказаного майна відсутні.

Згідно із ч.1, 2,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

За статтями 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до п.13 Постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно із п.14 Постанови рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно.

Згідно із інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що задоволення вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності певних умов, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність, відкритість, давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Як убачається із досліджених судом доказів ОСОБА_3 з 1996 року здійснювала безперервне володіння будинком за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується укладеними від її імені договорами на споживання електричної енергії, квитанціями на оплату комунальних послуг, договорами поставки, рахунками-фактурами, товарними чеками на придбання та замовлення будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт вказаного домоволодіння. (Т. 1 а.с. 89-223).

Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 добросовісно володіла спірною 1/3 частини домоволодіння починаючи з 1996 року по день своєї смерті, право власності на яке зареєстроване за померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, тобто понад 10 років, на даний час утримання будинку здійснюється позивачем, який заявляє про давність володіння і просить його приєднати до часу свого володіння, протягом якого цим майном володіла його мати, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю в порядку ч. 2 ст. 344 ЦК України.

З огляду на означене, суд оцінюючи докази в їх сукупності приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 334, 1216-1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1276, 1296 Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Феодосійської міської ради Автономної республіки Крим про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 09 січня 1998 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на 2/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати право власності ОСОБА_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 09 січня 1998 року, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, в порядку набувальної давності на 1/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я : О.О. Астахова