Номер провадження: 22-ц/785/4504/18
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Калараша А.А., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист порушеного права на повагу до гідності та честі, про стягнення моральної і матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про захист порушеного права на повагу до гідності та честі, про стягнення моральної і матеріальної шкоди. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 17 жовтня 2017 року відповідач, під час допиту слідчим Малиновського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області у якості свідка розповсюдила недостовірну інформацію, якою порушила право позивача на повагу до її гідності та честі.

У зв'язку з розповсюдженням відповідачкою недостовірної інформації щодо позивача, в останньої погіршився стан здоров'я, вона почала приймати ліки.

Зазначала, що у зв'язку з розповсюдженням відповідачкою недостовірної інформації і, як наслідок, з порушенням її права на повагу до гідності та честі, її стан здоров'я погіршився, вона почала приймати ліки. Зазначала, що розмір моральної шкоди, яку вона зазнала вона оцінює у 100 000 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач тривалий час завдає їй матеріальну шкоду, незаконно проникає до її квартири, ламає меблі, викрадає речі та руйнує і псує її квартиру. Позивач зазначає, що відповідачкою викрадено речей на 100 000 гривень та пошкоджено речей на 50 000 гривень. Цими діями позивачу завдано також моральну шкоду, яку позивач оцінює в 150 000 гривень.

Згідно резолютивної частини уточнених позовних вимог, позивач просила суд ухвалити рішення, яким інформацію відповідачки ОСОБА_3, викладену щодо неї у протоколі допиту її у якості свідка, який відбувся 17 жовтня 2017 року та викладеного у протоколі допиту слідчим Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, вважати недостовірною, підлеглою спростуванню відповідачкою, яку зобов'язати вибачитися перед нею, та стягнути з відповідачки на її користь матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., а також матеріальний збиток у розмірі 51 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а усього 451000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач в судове засідання не з'явився, заяви з повідомленням про причини не явки та про відкладення розгляду справи не подала.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем будь-яких доказів, які підтверджували би сам факт поширення відповідачем інформації, яка принижує честь та гідність позивача, а наведений у позові текст висловлювань відповідача на адресу позивача під час допиті останньої в якості свідка 17.10.2017 року в межах відкритого кримінального провадження є оціночним судженням. Право на відшкодування моральної шкоди в даному конкретному випадку є похідним від наявності порушеного права на честь, гідність, ділову репутацію. Також не встановлений факт вчинення ОСОБА_3 протиправних виновних дій (причетності ОСОБА_3 до протиправних дій відносно майна позивача), наслідком яких стали майнові збитки, заподіяні позивачеві.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що:

-ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1.

-ОСОБА_3 є сусідкою позивача і проживає у АДРЕСА_2 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4

-Починаючи з липня 2016 року, ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Малиновського відділу поліції ГУНП України в Одеській області з заявами про вчинення відповідачкою з її співмешканцем крадіжок, псуваня меблів та руйнування квартири.

-За фактами звернення ОСОБА_2, Малиновським ВП ГУНП України в Одеській області до ЄРДР були внесено відповідні відомості з попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції не додала доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалась в обгрунтування заявлених вимог, зокрема щодо поширення недостовірної інформації, яка принижує її честь і гідність з боку ОСОБА_3 під час допиту її в якості свідка в межах відкритого Малиновським ВП ГУНП України в Одеській області кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 про скоєння ОСОБА_3 та її співмешканцем крадіжки з її квартири внаслідок незаконного проникнення у квартиру та пошкодження у квартирі речей, меблів, псування самої квартири.

В суді апеляційної інстанції адвокат Байрактар О.В. в присутності ОСОБА_2 надала копію протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 17.10.2017 року в межах кримінального провадження № 0003706.

Зі змісту наданих свідком ОСОБА_3 показань, вбачається, що вона проживає у АДРЕСА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та малолітньою дочкою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, яку вона доглядає. В сусідній квартирі мешкає ОСОБА_2, з якою спочатку були нормальні відносини. Проте рік тому ОСОБА_2 без пояснення причин стала називати її циганкою, звинувачувати у крадіжках, нецензурно ображати, лаяти, провокувати конфлікт. Незважаючи на те, що вона та її чоловік на ці провокації не реагували, ОСОБА_2 почала подавати скарги до поліції і погрожувати, що її засадить у в'язницю. Вона та її чоловік ніколи не були у квартирі ОСОБА_2 і не знає, яка там обстановка. Вони з чоловіком взагалі уникають зустрічі з ОСОБА_2 та спілкування з нею, оскільки та виглядає неохайно, від неї йде поганий запах, вона проявляє агресію, неодноразово перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Вона вважає, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у психіатричному закладі і є божевільна, оскільки інакше вона не може пояснити неадекватну поведінку ОСОБА_2, яка просто не дає їй та її сім'ї життя. Вона та її дочка побоюються цієї жінки, яка обливала двері їхньої квартири сечею, посипала землею, а одного разу ОСОБА_2 навіть схопила її за волосся.

В засіданні судової колегії, адвокат Байрактар О.В. в інтересах ОСОБА_2 не заперечувала, що кримінальне провадження, відкрите за заявою ОСОБА_2 неодноразово закривалось і після скасування постанови про закриття знов відновлювалося та продовжувалося. Але при цьому, підозра у скоєнні злочину нікому не оголошувалась і звинувачення нікому не пред'являлось.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 пояснила, що розуміє, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочинними діями ОСОБА_3 та про стягнення моральної шкоди внаслідок крадіжки та пошкодження її майна та квартири дійсно були заявлені нею передчасно, оскільки досудовим слідством, яке наразі триває, вина ОСОБА_3 у протиправному розкраданні та пошкодженні її майна поки не встановлена. Тому вона просить задовольнити апеляційну скаргу в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у вимогах про захист порушеного права на повагу до гідності та честі та про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок приниження її честі і гідності.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Таким чином, диспозиція згаданої норми права передбачає, крім таких кваліфікуючих ознак як недостовірність інформації, якою порушуються особисті немайнові права особи, ще й ознаку поширення інформації.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановила, що кожен має право на свободу вираження поглядів.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Враховуючи наведене, аналізуючи встановлені у справі обставини та зміст показань ОСОБА_3, допитаної в якості свідка в межах відкритого Малиновським ВП ГУНП України в Одеській області кримінального провадження за заявою ОСОБА_2 про скоєння ОСОБА_3 злочину проти її майна, судова колегія доходить висновку, що повідомлені ОСОБА_3 відомості є її суб'єктивною думкою та оцінкою дій, як особи позивача так і її дій в частині ОСОБА_3 у вчиненні злочинів.

При цьому з урахуванням обставин справи, висловлювань позивача про відповідача, зокрема, що та «воровка, циганка» (вказані слова щодо відповідачки позивач застосовувала у письмових заявах до апеляційного суду Одеської області та при наданні усних пояснень в засіданні судової колегії-), сама по собі наведена слідчим зі слів ОСОБА_3, у протоколі допиту свідка суб'єктивна оцінка ОСОБА_2 та її поведінки не є достатньою підставою для набуття висновку про приниження честі і гідності позивача та про покладення на відповідача обов'язку відшкодувати на користь позивача моральну шкоду.

Враховуючи наведене, висновок суду відповідає обставинам справи і заснований на законі.

Підстави для скасування рішення або зміни рішення суду в цій частині відсутні.

Крім того, суд першої інстанції вказав про не встановлення факту вчинення ОСОБА_3 протиправних винних дій, пов'язаних з вчиненням злочинів у вигляді крадіжки та знищення (псування) майна позивача, наслідком яких стали майнові збитки, заподіяні позивачеві.

Оскільки позивач обгрунтовує заявлені до відповідача вимоги про стягнення майнових збитків та моральної шкоди саме розкраданням, знищенням та псуванням її майна через незаконне проникнення в її квартиру, а протягом 2-х років існування кримінального провадження відповідачці не було оголошено підозру у скоєнні кримінального проступку (злочину) та не було пред'явлено обвинувачення у кримінальному провадженні, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів причетності відповідача до завдання збитків майну позивачу шляхом незаконного проникнення в її квартиру, є вірними.

Суд першої інстанції на підставі належним чим оцінених доказів встановив, що показання відповідача в якості свідка стосується лише відповіді на поставлені слідчим питання в межах кримінального провадження, відкритого за заявою самої ОСОБА_2, в якій вона звинувачує відповідача в скоєнні злочину щодо її майна. При цьому, слідчий вніс у протокол відповіді ОСОБА_3 на поставлені ним питання, як посадової особи органу, в компетенцію якого входить вчинення таких дій в межах досудувого розслідування кримінального провадження.

Вказані обставини встановлені апеляційним судом при перевірці доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність висновку районного суду, який надав оцінку безпосередньо тексту викладеному в позовній заяві, який як з'ясувалось в цілому відповідає змісту протоколу допита свідка від 17.10.2017 рокеу, вперше доданого до справи позивачем під час апеляційного розгляду справи.

Тому є обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для відповідальності на умовах визначених ст. ст. 277, 280 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги зведені виключно до переоцінки доказів та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, який у повному обсязі з'ясував обставини справи, перевірив доводи в межах наданих доказів та надав їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2018 року - залишити без

змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.12.2018 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.А. Калараш

А.П. Заїкін