Ухвала

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 711/8865/17

провадження № 61-46594ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 травня

2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа -

ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Черкаською районного суду Черкаської області від 23 вересня 2015 року ОСОБА_5 призначено опікуном недієздатної ОСОБА_6

У жовтні 2015 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, посилаючись на те, що в зв'язку з психічними розладами та маніакальним бажанням змінити місце проживання, ОСОБА_6 за допомогою малознайомого ОСОБА_8 відчужила житло в місті Черкаси та придбала квартиру у смт Ірдинь Черкаського району Черкаської області.

Так, 08 листопада 2013 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Ткаченко І. П., кошти в розмірі

25 000 доларів США передала чужій особі - ОСОБА_8 Хоча, відповідно до вказаного оспорюваного договору вказана квартира була нібито продана за 72 304 грн.

Крім того, 14 листопада 2013 року за допомогою ОСОБА_8, без попереднього огляду житла, ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 39 941 грн, яка виявилось в подальшому непридатною для проживання. Різницю вартості від проданої квартири у місті Черкаси та придбаного житла в смт Ірдинь ОСОБА_8 так і не повернув.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 листопада 2016 року у справі № 711/9578/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє як опікун в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа - ОСОБА_8, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 листопада 2013 року квартири

АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 листопада 2013 року квартири АДРЕСА_2. Застосовано реституцію внаслідок недійсності правочинів: стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 72 304 грн, отримані нею від ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2013 року; стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 39 941 грн, отримані ним від ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2013 року.

Разом з тим, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи

від 22 липня 2016 року № 301 ОСОБА_6 на момент укладення договорів купівлі-продажу страждала на хронічний стійкий психічний розлад, що позбавляло на вказані періоди часу (тобто на 08 листопада

та 14 листопада 2013 року) її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У травні 2017 року ОСОБА_6 звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, але їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація щодо нового власника даної квартири - ОСОБА_7, який придбав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2014 року.

На підставі вищевказаного ОСОБА_5, яка діє в інтересах

ОСОБА_6, просила суд витребувати у ОСОБА_7 належне ОСОБА_6 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси

від 21 травня 2018 року позов ОСОБА_5, яка діє в інтересах

ОСОБА_6, задоволено.

Витребувано у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси

від 21 травня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на статтю 387 ЦК України.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_6 поза її волею, тому наявні підстави для витребування майна у ОСОБА_7 на підставі статті 388 ЦК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також

у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що рішенням рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 листопада 2016 року у справі № 711/9578/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області

від 03 квітня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє як опікун в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_4, ОСОБА_10, третя особа - ОСОБА_8, визнано недійсним договір купівлі-продажу

від 08 листопада 2013 року квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу

від 14 листопада 2013 року квартири АДРЕСА_2. Застосовано реституцію внаслідок недійсності правочинів: стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 72 304 грн, отримані нею від ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири

від 08 листопада 2013 року; стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 грошові кошти в розмірі 39 941 грн, отримані ним від ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2013 року.

Згідно з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради

від 11 травня 2017 року ОСОБА_6 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що новим власником вказаної квартири є ОСОБА_7, який придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2014 року.

Проте, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 25 березня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2012 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, лише власник майна має право на витребування майна з чужого незаконного володіння.

При цьому право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі , а іншим шляхом, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд виходив з того, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

від 08 листопада 2013 року ОСОБА_6 страждала на хронічний стійкий психічний розлад, що позбавляло на вказані періоди часу її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Встановивши, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_6 поза її волею, та врахувавши судові рішення, якими визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, та висновок судово-психіатричної експертизи від 22 липня 2016 року щодо стану ОСОБА_6, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 травня 2018 року

та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк