Справа № 438/540/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/7646/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участі: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бориславського міського суду Львівської області у складі судді Слиш А.Т. від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Бориславського дошкільного навчального закладу №2 загально-розвиваючого типу, відділу освіти Бориславської міської ради про стягнення заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом та остаточно уточнивши розмір позовних вимог, просила зобов'язати відділ освіти Бориславської міської ради нарахувати їй недоотриману заробітну плату у розмірі 1760.44 грн.; стягнути з відділу освіти Бориславської міської ради в її користь не виплачену заробітну плату у розмірі 1417,15 грн.; стягнути з відділу освіти Бориславської міської ради в її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 19202.87 грн.

Оскаржуваною рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до Бориславського дошкільного навчального закладу №2 загально-розвиваючого типу, відділу освіти Бориславської міської ради про стягнення заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що з рішенням суду не згідна, таке підлягає скасуванню у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, не застосуванню норм матеріального права та порушенню норм процесуального права. Вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що на підставі наказу від 10.02.2017 року №12 її прийнято на посаду старшої медсестри у Бориславському дошкільному закладі №2 «Пролісок». Згідно наданих доказів вбачається, що її було прийнято на повну ставку старшої медсестри. Зазначає, що суд залишив поза належною правовою оцінкою табель обліку використання робочого часу, якому слід надати критичної оцінки, оскільки в ньому напроти її прізвища невірно відмічено «4» за кожен робочий день до кінця березня, незважаючи на те що вона працювала лише до 17.03.2017р. Не відповідає дійсності на її думку і акт про відмову від ознайомлення з посадовими обов`язками. Вказує, що про порушення свого права дізналася лише з моменту проведення з нею розрахунку, що відбулося вже після звільнення з роботи.

Просить рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що з 10 лютого 2017 року ОСОБА_5 була прийнята на посаду старшої медичної сестри в ДНЗ №2 шляхом переведення з ДНЗ №14, згідно наказу №12 від 10 лютого 2017 року по ДНЗ №2.

Наказом №16 від 14.03.2017 року про сумісництво на період відсутності ОСОБА_7, ОСОБА_5 було дозволено тимчасово виконувати обов'язки старшої медсестри ДНЗ №14 ОСОБА_7 на період її відсутності через хворобу за сумісництвом на 0,5 ст. з 14.03.2017 року.

У матеріалах справи є дві копії штатних розписів по ДНЗ №2 станом на 01.01.2017 з наявністю 0,5 штатної одиниці старшої медсестри з посадовим окладом 2320 грн. - 1160 грн., а також з наявністю 1 штатної одиниці старшої медсестри з посадовим окладом 2320 грн.

Як встановлено судом першої інстанції з пояснень представника відповідача відділу освіти Бориславської міської ради Кекіс О.Я., штатний розпис по ДНЗ №2 станом на 01.01.2017 з наявністю 1 штатної одиниці старшої медсестри було розроблено як пропозицію, за умови відкриття у цьому дошкільному закладі з 01 січня 2017 року ще однієї групи. Проте, оскільки третя група так і не була відкрита, то у штаті закладу залишилася штатна одиниця старшої медсестри на пів ставки.

З листа Відділу освіти Бориславської міської ради Львівської області вбачається, що у зв`язку з недостатнім фінансуванням дошкільного закладу №2 відкриття третьої групи не відбулось, а тому станом на січень 2017 року у ДНЗ №3 згідно штатного розпису працює дві групи.

Типовими штатними нормативами дошкільних навчальних закладів, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 4 листопада 2010 року № 1055 передбачено, що при наявності у дошкільному навчальному закладі двох груп може бути лише 0,5 ставки медсестри. При цьому, 0,5 ставки медсестри заробітна плата становить 1160 грн., що передбачено відповідним штатним розписом по ДНЗ №2 станом на 01.01.2017.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що вказані позовні вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи копій: положення про централізовану бухгалтерію установ освіти при відділі освіти Бориславської міської ради, посадової інструкції бухгалтера по обліку заробітної плати та розрахунків з працівниками - заробітна плата бухгалтерією при відділі освіти нараховується відповідно до табеля обліку робочого часу, тарифікаційного списку та наказів керівників.

Розмір заробітної плати нараховано пропорційно відпрацьованому часу відповідно до табелів обліку використаного робочого часу на лютий та березень 2017 року по ДНЗ №2, що були затверджені завідувачем ДНЗ №2.

Оскільки позивач не оскаржує дій відповідача Бориславського дошкільного навчального закладу №2 загально-розвиваючого типу щодо обліку тривалості робочого часу ОСОБА_5 за неповний робочий день, такі документи на цей час є чинними, відтак, суд не знайшов підстав для задоволення заявлених позивачем уточнених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про оплату праці», основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. У разі укладення трудового договору про роботу на умовах неповного робочого часу, а також при невиконанні працівником у повному обсязі місячної (годинної) норми праці мінімальна заробітна плата виплачується пропорційно до виконаної норми праці.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наказом за №18 від 17 березня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_5» позивача звільнено з посади старшої медичної сестри за згодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, підставою винесення даного наказу була заява ОСОБА_5 від 17 березня 2017 року.

З довідки виданої Відділом освіти Бориславської міської ради від 01.06.2017 року вбачається, що в березні 2017 року ОСОБА_5 було виплачено 473 грн 56 коп авансу та 534 грн 53 коп заробітної плати, особовий рахунок за лютий та березень вона отримала особисто.

Відділом освіти Бориславської міської ради здійснювалося нарахування заробітної плати позивачу за лютий та березень 2017 року відповідно до табелів обліку використаного робочого часу на лютий та березень 2017 року, що затверджені завідувачем ДНЗ №2.

Згідно з копією табелю обліку використаного робочого часу на лютий 2017 року по ДНЗ №2, ОСОБА_5 відпрацьовано 13 робочих днів по 4 години.

Згідно з копією табелю обліку використаного робочого часу на березень 2017 року по ДНЗ №2, ОСОБА_5 відпрацьовано 12 робочих днів по 4 години.

Як вбачається з акту від 10.02.2017, складеного комісією ДНЗ №2, що позивач ОСОБА_5 у день її призначення на посаду - 10.02.2017 відмовилася від ознайомлення з наказом №12 від 10.02.2017 та посадовими обов'язками старшої медичної сестри під особистий підпис у присутності працівників.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 належить до виплати заробітна плата виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 3 200 грн. оскільки, матеріалами справи встановлено, що позивач обіймала посаду з 0,5 ставки штатної одиниці, крім того цю обставину в судовому засіданні апеляційного суду Львівської області підтвердила свідок ОСОБА_10, яка зазначила що ОСОБА_5 працювала на 0,5 ставки до 12 години.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді