Справа №705/2896/17
2/705/423/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року місто Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі судді Кормана О.В.

з участю секретаря судового засідання Шаповал Н.В

розглянув за правилами загального позовного провадження цивільну справу №705/2896/17 провадження №2/705/423/18

сторони у справі: позивач ОСОБА_1; відповідач ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином

представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувало кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України (судова справа №705/3033/16к провадження №1кп/705/86/17).

11 травня 2016 року у кримінальному провадженні ОСОБА_1 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_2, в якому позивач зазначив, що відповідач 20 вересня 2014 року незаконно заволодів належним позивачу автомобілем НОМЕР_1, після чого вїхав передньою частиною автомобіля в скирту соломи, чим блокував автомобіль, та не мав змоги продовжити рух автомобілем, після чого залишив його на місці події. Зазначив, що вина відповідача в заподіянні позивачу матеріальної шкоди внаслідок знищення належного позивачу автомобіля доведена матеріалами кримінального провадження: протоколом огляду місця події; актом про пожежу; звітом про причину виникнення пожежі; висновком судового експерта; протоколом допиту потерпілого; показаннями свідків. Зокрема, згідно акту про пожежу від 20.09.2014 року причиною загоряння та повного знищення автомобіля є потрапляння сторонніх предметів (сіна) в рухомі механізми автомобіля, залишеного відповідачем на купі сіна з працюючим двигуном. Відповідно до звіту про причину виникнення пожежі причиною загоряння автомобіля є наїзд автомобіля на сіно та залишення його в такому стані з працюючим двигуном. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля станом на 20 вересня 2014 року складала 26600 грн, тому вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля складає вказану суму. Крім того, знищенням автомобіля позивачу заподіяно і моральну шкоду у вигляді переживань та душевних страждань, повязаних із протиправним знищенням належного позивачу автомобіля. Адже позивач являється інвалідом, а в результаті знищення автомобіля позивач втратив можливість ним пересуватись, що створило та продовжує створювати позивачу додаткові труднощі із відвідуванням лікарні, а також позбавляє позивача вільно спілкуватись зі своїми рідними та близькими, які проживають за межами села, де позивач мешкає. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 5000 гривень.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заподіяну матеріальну шкоду в сумі 26600 гривень та заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 гривень.

13 квітня 2017 року у вказаному кримінальному провадженні Уманським міськрайонний судом Черкаської області був ухвалений вирок, яким ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України і йому призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26600 грн матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 6 липня 2017 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2017 року змінено покарання у виді позбавлення волі замінено на обмеження волі, а в частині розвязання цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасований, і провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Свою позицію щодо скасування вироку в частині розвязання цивільного позову, суд апеляційної інстанції мотивував тим, що вирок суду першої інстанції в цій частині не мотивований, не вказані докази, якими підтверджується сума задоволеного позову, не наведені розрахунки з приводу того, чому в саме в такому розмірі задоволено позов та не вказано з яких міркувань при цьому виходив суд.

5 вересня 2017 року суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області Ребриною К.Г. відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

22 вересня 2017 року судом задоволено заяву відповідача про відвід судді Ребрини К.Г.

28 вересня 2017 року цивільну справу до свого провадження прийняла суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Денисюк І.І.

28 лютого 20187 року цивільну справу, за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, до свого провадження прийняв суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Корман О.В. та залишив позовну заяву без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді від 4 квітня 2018 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

За результатами підготовчого засідання справа була призначена до розгляду по суті.

У судовому засіданні 27 вересня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов свого довірителя та зазначив, що цивільний позов його довіритель заявляв під час кримінального провадження, тому із самостійною позовною заявою в порядку цивільного судочинства не звертався. Вважає, що відповідач винуватий у знищенні автомобіля, так як з працюючим двигуном на автомобілі позивача вїхав в скирту соломи, від чого автомобіль загорівся і був повністю знищений. Вказана обставина підтверджується документами, які наявні у матеріалах кримінального провадження, та на які наявне посилання у позовній заяві. Розмір матеріальної шкоди підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи. Моральна шкода полягає у стражданнях, заподіяних незаконним заволодінням автомобіля та його знищенням. Просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він не заперечує факт заволодіння автомобілем позивача, за що він був засуджений. Проте, автомобіль він зупинив не в скирті соломи, а біля неї. Крім того, двигун він заглушив, і тому вважає, що від його дій автомобіль не міг бути знищений.

Суд, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, дослідивши докази, долучені до позовної заяви, зокрема їх оригінали в матеріалах судової справи №705/3033/16к (провадження №1кп/705/86/17), яка була витребувана суддею з архіву суду за клопотання позивача, прийшов до такого висновку.

Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_2 був визнаний винуватим в тому, що він «20 вересня 2014 року, близько 03 год. 30 хв., знаходячись в с.Політвідділовець, Уманського району, Черкаської області, а саме на території колишнього току, що поряд з вулицею Центральною, діючи умисно та цілеспрямовано, незаконно вилучив у громадянина ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_2, 1992 року випуску, який належить ОСОБА_1, згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 908352, виданого 01.09.2011 року Уманським ВРЕР УДАІ УМВС України в Черкаській області, після чого за допомогою ключів, що знаходились в замку запалення вказаного автомобіля, запустив двигун та привів автомобіль в рух і керував ним по території колишнього току, після чого виїхав на вулицю Центральну, проїхавши певну відстань повернув автомобіль на початкове місце, де вїхавши передньою частиною автомобіля в скирду соломи, чим блокував автомобіль, та не мав змоги продовжувати рух автомобілем, після чого залишив його на місці події».

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Тобто, для суду, при розгляді цивільної справи, є обовязковими лише встановлені вироком суду від 13 квітня 2017 року правові наслідки дій відповідача.

Як вбачається з вироку суду від 13.04.2018 року, судом було встановлено лише факт незаконного заволодіння ОСОБА_2 автомобілем позивача, а також факт вїзду відповідача на вказаному автомобілі у скирду соломи.

Посилання позивача на те, що загоряння автомобіля та його знищення сталося в результаті вїзду відповідачем на автомобілі позивача з увімкненим двигуном, підлягає доказуванню в загальному порядку, визначеному ЦПК України.

Проте, позивач та його представник не надали суду достатніх та допустимих доказів того, що саме від дій відповідача, який вїхав на автомобілі позивача в скирду соломи, відбулось загоряння та знищення автомобіля позивача.

Матеріали кримінального провадження в частині причин загоряння автомобіля, зокрема акт про пожежу, звіт про причину виникнення пожежі, на які посилається позивач, суд не може взяти до уваги, так як вказані документи містять лише припущення співробітників Уманського РВ УДСНС України в Черкаської області про можливі причини загоряння автомобіля, та не підтверджують, що таке загоряння відбулось саме в результаті дій відповідача.

Крім того, вказані документи не являються висновком експерта, яким повинно бути підтверджено причинно-наслідковий звязок між вїздом автомобіля в скирду соломи і його загорянням.

Висновок експерта від 09.10.2014 року №8/116, яким в рамках кримінального провадження було встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в сумі 26600 грн, суд також не бере до уваги як допустимий доказ, так як вказана експертиза не була ініційована та призначена в порядку, визначеному ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що саме в результаті дій відповідача було знищено автомобіль позивача, а також вартість завданих матеріальних збитків, тому в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у позовних вимогах позивача слід відмовити.

Враховуючи те, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди та її розмір, позивач у позовній заяві обґрунтував виключно тим, що його автомобіль було знищено в результаті дій відповідача, змін та доповнень до позовної заяви позивач не подавав, а в судовому засіданні не було підтверджено факт знищення автомобіля саме за наслідками дій відповідача, тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подання через Уманський міськрайонний суд Черкаської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 1 жовтня 2018 року.

Суддя О.В. Корман