Провадження № 2/761/1575/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України, ОСОБА_2, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

В жотвні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, інформацію, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» ІНФОРМАЦІЯ_1 року у статті ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (адреса веб-сторінки: ІНФОРМАЦІЯ_3), а саме: «На сьогоднішній день, відомо лише про частину тих схем, які були збудовані ОСОБА_1 для отримання багатомільйонних прибутків - це податкові майданчики, фіктивне повернення ПДВ і пільгове розмитнення товарів»; «Під пильним контролем… ОСОБА_1, необхідні документи на повернення ПДВ підписувалися без проведення належних перевірок в найкоротші терміни»; «Завдяки цій схемі ОСОБА_1 вдалося «вимити» з бюджету країни понад 3 млрд грн..»; «Гроші направлялися на рахунки, відкриті в ПАТ «АКБ «Капітал», який належав одному з соратників екс-міністра - ОСОБА_3. Надалі гроші переводилися в готівку і передавалися назад ОСОБА_1.»; «Стверджується, що саме ОСОБА_1 був ідеологом податкових майданчиків або як їх ще називали - програмних схем ухилення від податків, яка давала можливість підприємствам реального сектора економіки ухилятися від сплати податків на мільярдні суми»; «Як стверджують слідчі, кожна з цих схем приносила ОСОБА_4 стабільний щомісячний багатомільйонний прибуток. Надалі частина грошей вирушала на легалізацію (через підприємства, про які ми розповімо пізніше), а частково - на покупку предметів розкоші, в тому числі для спа-зони та тренажерного залу, обладнаних прямо в міністерстві»; Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» протягом 3 (трьох) днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в мережі Інтернет, на сторінці офіційного веб-сайту Інформаційного агентства «Українські національні новини» (http://www.unn.com.ua), резолютивну частину рішення суду; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» на користь ОСОБА_1 640,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищенаведена інформація, поширена на сайті відповідача відносно позивача, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, адже вказує на винуватість позивача та створює уявлення у громадськості про наявність доведеного та встановленого вироком суду факту вчинення ним кримінального правопорушення.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 3, 19, 32, 62, 68 Конституції України та ст.ст. 15, 302, 227 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 02.11.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 17.11.2017 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом.

Ухвалою від 22.02.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження.

25.04.2018 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзив на позовну заяву. Як вбачається зі змісту вказаного відзиву, відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, складається з оціночних суджень автора спірного матеріалу - ОСОБА_2. Крім того, відповідач, посилаючись на положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, межа допустимої критики щодо позивача, який в період часу, про який йдеться в поширеній інформації, був публічною особою, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Ухвалою від 26.04.2018 року було вирішено розгляд даної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні, яке відбулося 26.04.2018 року, до участі в справі було залучено ОСОБА_2 та Генеральну прокуратуру України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

24.05.2018 року представником третьої особи - Генеральної прокуратури України було подано до суду пояснення на позовну заяву, в яких третя особа заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що інформація, яку позивач просить спростувати, за своїм змістом є оціночним судженням автора статті - ОСОБА_2 та виражає її суб'єктивну думку.

Ухвала від 24.05.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник третьої особи Генеральної прокуратури України - Шекшеєва В.С. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини» було розміщено статтю ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2», де було розміщено наступну інформацію відносно позивача: «На сьогоднішній день, відомо лише про частину тих схем, які були збудовані ОСОБА_1 для отримання багатомільйонних прибутків - це податкові майданчики, фіктивне повернення ПДВ і пільгове розмитнення товарів»; «Під пильним контролем… ОСОБА_1, необхідні документи на повернення ПДВ підписувалися без проведення належних перевірок в найкоротші терміни»; «Завдяки цій схемі ОСОБА_1 вдалося «вимити» з бюджету країни понад 3 млрд грн..»; «Гроші направлялися на рахунки, відкриті в ПАТ «АКБ «Капітал», який належав одному з соратників екс-міністра - ОСОБА_3. Надалі гроші переводилися в готівку і передавалися назад ОСОБА_1.»; «Стверджується, що саме ОСОБА_1 був ідеологом податкових майданчиків або як їх ще називали - програмних схем ухилення від податків, яка давала можливість підприємствам реального сектора економіки ухилятися від сплати податків на мільярдні суми»; «Як стверджують слідчі, кожна з цих схем приносила ОСОБА_4 стабільний щомісячний багатомільйонний прибуток. Надалі частина грошей вирушала на легалізацію (через підприємства, про які ми розповімо пізніше), а частково - на покупку предметів розкоші, в тому числі для спа-зони та тренажерного залу, обладнаних прямо в міністерстві».

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищенаведена інформація, поширена на сайті відповідача, є недостовірною, такою що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, адже вказує на винуватість позивача та створює уявлення у громадськості про наявність доведеного та встановленого вироком суду факту вчинення ним кримінального правопорушення.

Так, положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

В даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, ганьбить його честь, гідність і репутацію, суд, враховуючи положення зазначених вище актів законодавства, приходить до висновку, що дана інформація є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять суб'єктивну думку та критику автора статті відносно особи позивача та його дій на посаді Міністра, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло би принизити честь, гідність та ділову позивача.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді Генеральної прокуратури України від 23.03.2017 року за №10/1/22-21422-17, інформація, наведена у публікації, відповідає матеріалам кримінального провадження №0000521 від 18.06.2014 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а також кримінального провадження №0000113 від 19.01.2017 року за підозрою колишнього Міністра доходів і зборів України ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 191, ч.4 ст.28, ч.1 ст. 366, ч.4 ст.28, ч.2 ст. 205 КК України.

При цьому, висновок науково-правової експертизи Національної академії правових наук України щодо видів інформацій, викладеній у статті, на який позивач посилається в якості обґрунтування заявлених позовних вимог,суд оцінює критично та не приймає в якості належного доказу віднесення інформації, викладеній в статті, до фактичних даних, адже, в силу вимог ст. 114 ЦПК України учасники мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо застосування аналогії закону, аналогії права або змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Також, слід зазначити, що відповідно до Правового висновку Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі 3ц6-639цс17, у разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен урахувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції №1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя.

Як вказано в Резолюції, публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політки, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, проголошено наступне: оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

При цьому, зі змісту рішень Європейського суду з прав людини у справах «Де гаєс і Гійзельс проти Бельгії» від 24.02.1997 року та «Обершлік проти Австрії» від 01.07.1997 року вбачається, що водночас, навіть тоді, коли якесь твердження прирівнюють до оціночного судження, пропорційність втручання може залежати від того, чи ґрунтується твердження, що є предметом спору, на достатніх фактичних підставах, бо навіть суб'єктивна оцінка, яка не має під собою жодної фактичної основи, може виявитися надмірною.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, встановлені обставини справи, а також те, що інформація, поширена в статті ОСОБА_2, стосується періоду діяльності позивача на посаді Міністра доходів і зборів України, тобто періоду, коли позивач був публічною особою і межа допустимої критики відносно особи останнього є значно більшою ніж критика відносно пересічного громадянина, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські національні новини», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головна військова прокуратура Генеральної прокуратури України, ОСОБА_2, про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 26.09.2018 року.

Суддя: