РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Процюк Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» про розірвання договору надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовом до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» про розірвання договору надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником АДРЕСА_2

Між нею та відповідачем 10.02.2017 р. укладено договір № К-070-022. Умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору у випадку неналежного надання послуг, або зникнення потреби в отриманні таких послуг.

Відповідач надає неякісні послуги, що підтверджується протоколом №70 05.10.2017 р. Державної установи «Волинський обласний лабораторний центр МОЗ України». Проведеним дослідження метеорологічних факторів у квартирі позивача було встановлено, що визначені показники мікроклімату, температури повітря та відносна вологість не відповідають вимогам ДБНВ 2.5.67-2013.

У зв»язку із наданням неякісних послуг позивач зверталась із вимогою припинити надання послуг та розірвання договору, однак їй у цьому відмовлено.

Позивач також зазначає, що у даній квартирі проживає її малолітня дитина, котра має захворювання і надання неякісних послуг відповідачем негативно впливають на стан здоров»я дитини.

Оскільки відповідач надає неякісні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, тому просить розірвати договір №К-070-022 від 10.02.2017 року про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, укладений між нею та ПТМ «Володимир-Волинськтеплокомуненерго».

20.11.2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ПТМ «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» про розірвання договору з надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води, в якому позовні вимоги не визнав повністю та просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтував тим, що прийняття рішення про надання дозволу на відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир, а також на відключення будинків без урахування оптимізованої схеми теплопостачання є порушенням вимог чинного законодавства. Таке відключення можливе за умови погодження всіх споживачів багатоквартирного будинку на відключення усього будинку він надання цих послуг, а не окремої квартири.

Представник позивача в судове засідання подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просить розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Із договору № К-070-022 від 10.02.2017 р. вбачається, що Володимир-Волинське підприємство теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» є постачальником послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру позивача.

У зв»язку із наданням відповідачем неякісних послуг позивач неодноразово звертався до відповідача із заявою припинення договірних відносин у сфері надання послуг централізованого теплопостачання.

Однак, відповідач листом від 04.04.2017 р. № 62 та від 28.03.2018 р. № 26 відмовив позивачу у задоволенні його вимоги.

Задовольняючи позов суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, однак у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Закон України „Про житлово-комунальні послуги №1875-ІV від 24.06.2004 року визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до п. 6 ст. 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

У пункті 32 вищеневеденого Договору передбачено, що він може бути розірваний у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови від споживача від користування послугами ПТМ, якщо це не суперечить чинному законодавству України, переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору.

Відповідно до пункту 19 укладеного Договору підприємство теплових мереж зобов'язане забезпечувати своєчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством та умовами Договору, а саме з: централізованого постачання гарячої води - щодо температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору; централізованого опалення - щодо нормативної температури повітря у приміщеннях квартири за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником(балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів щодо утеплення місць загального користування будинку.

Пункт 39 Правил користування тепловою енергією та пункт 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року, закріплюють право за споживачем відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення.

Також ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Передбачено і ст. 907 ЦК України, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Крім цього, у п. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживача на розірвання договору, зокрема, за наявності в роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що умовами договору, а також наведеними правовими нормами передбачено право споживача відмовитись від надання послуг та розірвати договір за наявності в роботі (послузі) теплопостачальної організації істотних недоліків.

Факт надання відповідачем неякісних послуг у квартиру позивача підтверджується протоколом №70 05.10.2017 р. Державної установи «Волинський обласний лабораторний центр МОЗ України». За результатами проведення дослідження метеорологічних факторів у квартирі позивача було встановлено, що визначені показники мікроклімату, температури повітря та відносна вологість не відповідають вимогам ДБНВ 2.5.67-2013.

Оскільки відповідач істотно порушує умови укладеного договору в частині невиконання умов договору щодо нормативної температури повітря та відносної вологості у квартирі позивача, а тому споживач має право відмовитись від користування послугами відповідача по теплопостачанню, внаслідок чого договір підлягає розірванню.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача, що не передбачено можливості відключення від мереж централізованого опалення окремого приміщення і розірвання договору, оскільки у випадку надання відповідачем неякісних послуг, позивач фактично позбавляється права на відмову від договору та повинна виконувати обов'язок щодо сплати послуги теплопостачання навіть тоді, коли вона отримує неякісні послуги.

Крім цього, у ст. 24 Закону України „Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005 року визначено, що споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Порядок відключення від централізованого опалення споживачів і, як наслідок, припинення договірних відносин на рівні спеціального закону не закріплено, а регламентовано підзаконним актом - Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України (далі - Правила). Згідно з п. 24, п. 26 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг із централізованого опалення й постачання гарячої води у випадку, коли технічну можливість такого відключення передбачено затвердженою органом місцевого самоврядування схемою теплопостачання, а також за інших умов, передбачених п. 26 вказаних Правил.

Із аналізу Правил вбачається, що відключення окремих житлових приміщень, у тому числі квартири, взагалі не передбачено. Правила містять лише порядок відключення житлових будинків як цілісного майнового комплексу. Відсутність норми, яка регламентує порядок та особливості відключення окремо взятого приміщення, квартири, дає можливість теплопостачальним організаціям уникати відповідальності в разі істотного порушення умов договору та ставить у безвихідне становище споживача.

Таким чином, в даному випадку порушуються права споживача ОСОБА_1, оскільки відповідачем надаються неякісні послуги та відбувається фактичне нав'язування послуг із теплопостачання та існування договірних відносин всупереч її волі. Проте жодним законом або нормативно-правовим актом України не передбачено обов'язку споживача примусово користуватися послугами з теплопостачання.

Також суд бере до уваги, що у даному помешканні проживає малолітня дитина позивача, котра відповідно до висновку спеціаліста має захворювання і надання неякісних послуг відповідачем (невідповідність температури повітря, вологості повітря) може негативно вплинути на стан здоров»я дитини, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На виконання вимог даних норм позивач в підтвердження надання відповідачем неякісних послуг та порушення умов договору надав суду протоколом №70 05.10.2017 р. Державної установи «Волинський обласний лабораторний центр МОЗ України», котрий є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.

Проте, представник відповідача не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження позивача щодо надання неякісних послуг.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Оскільки відповідач істотно порушує умови укладеного договору в частині невиконання умов договору та позивач з огляду вищеневедених правових норм має право вимоги про розірвання договору, тому оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними і з метою ефективного захисту порушеного права позивача необхідно договір розірвати, що буде відповідати завданням цивільного судочинства, визначеним у ст. 2 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ст.ст. 652, 907 ЦК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Розірвати Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № К-070-022 від 10.02.2017 р., укладений між ОСОБА_1 та Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго».

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.11.2018 р.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя А.А. Каліщук