Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 208/3109/16-ц

провадження № 61-34145св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Требус»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року у складі судді: Похвалітої С. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ТОВ «Требус» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Требус» займається установкою, ремонтом і обслуговуванням газобалонного обладнання. 06 липня 2015 року до товариства звернувся відповідач ОСОБА_4 з проханням встановити газобалонне обладнання на належний йому на праві власності автомобіль «Мерседес с-500», державний номер НОМЕР_1, вартість обладнання та робіт по його установці склала 38 820 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на встановлення, про що був складений акт замовлення, в якому вказані дані замовника та автомобіля, на який встановлюється газобалонне обладнання. Після підписання акту замовлення працівники товариства приступили до виконання робіт згідно домовленості.

07 липня 2015 року робітниками товариства було закінчено роботи по встановленню газобалонного обладнання та здійснено дзвінок власнику автомобіля «Мерседес-с-500» ОСОБА_4 З приводу оплати відповідач повідомив, що гроші за газобалонне обладнання та його встановлення передасть особисто засновнику товариства ОСОБА_5, відповідачу були передані ключі від автомобіля і він більш не з'являвся до товариства.

Протягом двох тижнів працівники товариства здійснювали телефонні дзвінки відповідачеві щодо оплати за ГБО і його встановлення, який в телефонній розмові обіцяв розрахуватися, але до теперішнього часу цього не зробив.

29 липня 2015 року було здійснене звернення до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про те, що відповідач шляхом обману заволодів чужим майном.

Прийнявши автомобіль з установленим на нього газобалонним обладнанням, відповідач підтвердив повне виконання стороною умов укладеного договору, за яким у нього виник обов'язок щодо оплати обладнання та його встановлення. За таких обставин ОСОБА_4 не виконав належним чином своє грошове зобов'язання в строки та в розмірі передбачених у договорі між ним та ТОВ «Требус», внаслідок чого не сплатив за газобалонне обладнання та його установку грошову суму в розмірі 38 820 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вартість газобалонного обладнання та його встановлення - 38 820 грн, інфляційні втрати за період з 07 липня 2015 року по 07 квітня 2016 року в розмірі 2 173,92 грн та 3% річних в розмірі 874,24 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року, позовні вимоги ТОВ «Требус» до ОСОБА_4 про стягнення коштів, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Требус»: 38 820 грн - суму коштів за товар; 2 173,92 грн - інфляційних втрат; 874,24 грн - три відсотків річних; 1 378 грн - суму судового збору.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_4 не виконав належним чином своє зобов'язання перед ТОВ «Требус».

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 у липні 2015 року звернувся до ТОВ «Требус» з проханням встановити на його автомобіль газобалонне обладнання, проте вартість у розмірі 1 2510 Євро була орієнтовною. Після цього його знайомий ОСОБА_6 повідомив, що може надати знижку на встановлене обладнання і воно коштуватиме 1 000 доларів США. Вказує, що за встановлене обладнання ОСОБА_4 особисто передав кошти у сумі 1 000 доларів США особі на ім'я ОСОБА_6, ці обставини підтверджуються показаннями свідків, а також матеріалами кримінального провадження. Вказує, що акт замовлення ОСОБА_4 не підписував, тому цей документ є недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 06 липня 2015 року до ТОВ «Требус» звернувся ОСОБА_4 з проханням встановити газобалонне обладнання на належний йому на праві власності автомобіль «Мерседес-с-500», державний номер НОМЕР_1. Відповідач підписав акт замовлення, в якому вказані дані замовника та автомобіля, на який встановлюється газобалонне обладнання, а також суму в розмірі 1250 Євро.

У липні 2015 року працівниками ТОВ «Требус» було закінчено роботи по встановленню газобалонного обладнання та ОСОБА_4 був повернутий автомобіль «Мерседес-с-500».

29 липня 2015 року представники позивача звернулись до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про те, що відповідач шляхом обману заволодів чужим майном. Під час проведення досудового розслідування підтверджено факт цивільно-правових відносин між сторонами, згідно яких позивач закупив газобалонне обладнання та здійснив його встановлення на транспортний засіб відповідача. Проте ТОВ «Требус» не отримало оплату за надане обладнання та за встановлення його на автомобіль, що підтверджується показаннями свідків, наявними у матеріалах кримінального провадження документами. Свого об'єктивного підтвердження доводи відповідача про передачу грошових коштів як оплати за встановлення газобалонного обладнання під час проведення слідства не знайшли.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Суди встановили, що згідно до акту № РН-0000022 здачі-приймання робіт та рахунку-фактури № СФ-0000097 від 07 липня 2015 року, загальна вартість робіт та матеріалів по встановленню газобалонне обладнання на авто «Мерседес с-500», комплекс газобалонного обладнання, балон зовнішній становить 38 820 грн.

Встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Твердження у касаційній скарзі про те, що акт замовлення ОСОБА_4 не підписував, тому цей документ є недійсним, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження таких доводів ОСОБА_4 не надав і клопотання про проведення почеркознавчої експертизи не заявляв.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року було зупинене виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки оскаржені судові рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, тому, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року слід поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В. І. Журавель