Справа № 456/1258/18
Провадження № 2/456/932/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області про визнання права власності на квартиру,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру № 3 в будинку № 23 «А» по вулиці Січових Стрільців в місті Стрию Львівської області. В обґрунтування позову позивач покликається на те, що вона є власницею однокімнатної квартири № 3 будинку № 23 «а» по вулиці Січових Стрільців в місті Стрию Львівської області, оскільки дану квартиру вона придбала 06.12.1996 року у ОСОБА_3 за 4420 грн. Договір купівлі продажу оформлений в державній нотаріальній конторі. Згодом вона звернулась в державну нотаріальну контору у звязку з наміром продати дану квартиру. Однак 26.03.2018 року державний нотаріус ОСОБА_2 державної нотаріальної контори своїм листом за № 728/01-16 відмовив в оформленні договору купівлі-продажу з посиланням на те, що ця квартира куплена під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 Зазначила, що 30.11.1996 року вона разом з донькою продала належну їм двохкімнатну квартиру № 34 будинку № 30 «Б» по вул. Красівського в м. Стрию Львівської області за 8750 грн. та за половину суми вони купили квартиру № 3 будинку № 23 «а» по вулиці Січових Стрільців в місті Стрию Львівської області, у звязку з чим чоловік ОСОБА_4 не претендував на будь-яку частку в купленій квартирі, не вважаючи вказану квартиру спільним майном подружжя. 19.11.1996 року вона уклала з ОСОБА_4 шлюб, а 06.02.2007 року цей шлюб вони розірвали. 05.01.2017 року ОСОБА_4 помер. Жодних спадкоємців, або інших осіб, які б претендували на вказану квартиру немає.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та доповнила, що на протязі 11 років після розірвання шлюбу чоловік жодним чином не претендував на вказану квартиру, з позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя не звертався, Визнання за нею права власності на квартиру необхідне їй для продажу вказаної квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала, просить його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Львівської області ОСОБА_6 не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до вимог ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, відповідно до вимог ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 19 листопада 1996 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, номер актового запису 386. Після шлюбу прізвище «ОСОБА_7К.» змінено на «Смоляк» /а.с.6/.

Згідно з копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником квартири в. м. Стрий по вул. Січових Стрільців, 23 а, кв. 3 на підставі договору купівлі продажу, виданого 06.12.1996 рокуСтрийською державною нотаріальною конторою /а.с.7/.

Згідно з копією відповіді начальника ОСОБА_2 міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_8 від 27.03.2018 року за вих. № 181/06-90 наданої ОСОБА_1 вбачається, що повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_4 не можливо їй надати, оскільки шлюб між ними був розірваний до настання смерті останнього, а ОСОБА_1 не входить в коло осіб, які мають право на отримання повторного свідоцтва про смерть /а.с.8/.

Згідно з копією відповіді зав. ОСОБА_2 держнотконторою ОСОБА_9 від 26.03.2018 року за вих. № 728/01-16 наданої ОСОБА_1 вбачається, що посвідчити договір купівлі-продажу квартири в м. Стрий, вул. Січових Стрільців, 23а/3 не є можливим, оскільки вказана квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою 06.12.1996 року за № 2-5570. На момент посвідчення вказаного договору вона перебувала в шлюбі з гр. ОСОБА_4 , шлюб укладений 19.11.1996 року та розірваний 06.02.2007 року, а майно згідно чинного законодавства набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану гр. ОСОБА_4 помер 05.01.2017 року /а.с.9/.

Згідно з копією довідки ОСОБА_2 міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 01.03.2018 року за вих. № 458 вбачається, що згідно даних технічного архіву ОСОБА_2 МБТІ право власності на квартиру в м. Стрий по вул. Січових Стрільців, 23 а, кв. 3 зареєстровано за гр. ОСОБА_7, згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 06.12.1996 року ОСОБА_2 держнотконторою, реєстр. № 2-5570, та зареєстровано в реєстровій книзі № 9 під № 2197. /а.с. 10/.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири серії ААВ № 583011 від 30.11.1996 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 продали, а ОСОБА_13 купила квартиру № 34 в будинку № 30-Б, що знаходиться в м. Стрию по вул. Красівського /а.с. 11/.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири серії ААВ № 558667 від 06.12.1996 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 купила квартиру № 3 в будинку № 23 «а» по вул. Січових Стрільців в м. Стрий /а.с. 12/.

Згідно з актового запису про смерть № 17 від 05.01.2017 року, ОСОБА_4 помер 04.01.2017 року /а.с. 34/.

Згідно з копією відповіді зав. ОСОБА_2 держнотконторою ОСОБА_9 від 05.07.2018 року за вих. № 1739/02-14 наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 29.05.2018 року вбачається, що за даними алфавітної книги обліку спадкових справ не заведено спадкову справу та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті 05.01.2017 року ОСОБА_4 ніхто не звертався /а.с.36/.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання права власності на майно, позивач зазначає, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, а відтак, не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя.

Суд бере до уваги вказані доводи позивача, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог п. 19 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що е у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного роту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно із п.п. 1,3, 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Окрім того, згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-399цс17: "Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя".

В судовому засіданні встановлено, що 30.11.1996 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 продали, а ОСОБА_13 купила квартиру № 34 в будинку № 30-Б, що знаходиться в м. Стрию по вул. Красівського. Ця квартира належала продавцям ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 26.09.1996 року Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 завод КПО» та зареєстровано у ОСОБА_2 міжрайонному бюро технічної інвентаризації 26.09.1996 року за реєстром № 7145. Продаж цей вчинено за 8750 грн. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії ААВ № 583011 від 30.11.1996 року та зареєстровано в реєстрі за № 482. Окрім цього, встановлено, що 06.12.1996 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 купила квартиру № 3 в будинку № 23 «а» по вул. Січових Стрільців в м. Стрий. Дана квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.01.1994 року ОСОБА_2 районною державною адміністрацією м. Стрий, зареєстрованого в ОСОБА_2 міжміському бюро технічної інвентаризації 24.01.1994 року за № 2197. Продаж вчинено за 4420 грн. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу квартири серії ААВ № 558667 від 06.12.1996 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-5570.

Також, в судовому засіданні встановлено, що з 19.11.1996 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, а 06.02.2007 року між ними відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия ОСОБА_2 міськрайонного управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу.

Як вбачається з актового запису про смерть № 17 від 05.01.2017 року ОСОБА_4 помер 04.01.2017 року та після його смерті, згідно даних ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, спадкових справ не заведено, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач придбала квартиру за кошти, які належали їй особисто, а відповідач на протязі життя ніяким чином не претендував на квартиру, що була придбана у шлюбі, та враховуючи те, ОСОБА_4 помер 04.01.2017 року та після його смерті ніхто не звертався із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та не оспорював право власності відповідача на квартиру № 3 в будинку № 23 «а» по вул. Січових Стрільців в м. Стрий, суд дійшов до висновку, що позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст.57,60, 68, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 3 в будинку № 23 «А» по вулиці Січових Стрільців в місті Стрию Львівської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_14