АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8864/17 Номер провадження 22-ц/786/2036/18Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секрераті: ОСОБА_2

за участі позивача ОСОБА_3

представника позивача адвоката ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 05 вересня 2017 року близько 17 год. 55 хв. в Будинку культури Полтавського турбомеханічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, в м. Полтаві, відбулися збори делегатів членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від Соціал-демократичної партії.

На 53:16 хвилині відеозапису вказаних зборів доповідач голова фракції СДП у Полтавській міській раді ОСОБА_5 у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради під час розгляду питання порядку денного, оголосив (як він вказав) звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3 наступного змісту: що ніби-то він, ОСОБА_3, поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, в м.Полтаві, що в подальшому призвело до масових заворушень так званої «кривавої арки»; а також що під час своєї депутатської діяльності він, ОСОБА_3, не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці. Вказував, що він був присутній під час проведення цих зборів, оскільки вирішувалося питання щодо його відкликання, як депутата Полтавської міської ради. При цьому звертав увагу на те, що голова фракції Соціал-демократичної партії Полтавської міської ради ОСОБА_5, посилаючись на звернення виборців про його відкликання як депутата, не повідомив прізвища цих виборців, внаслідок чого, не повідомивши джерело зазначеної інформації та не перевіривши її достовірність, розповсюдив дану інформацію широкому колу осіб, що були присутні на зборах делегатів членів громади міста (зареєстровано 400 осіб).

Мотивуючи тим, що розповсюджена відповідачем інформація не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а також, що у звязку з неправо-мірними діями відповідача, він зазнав моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 1,00 грн., позивач просив:

- визнати такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3, відомості, розповсюджені головою фракції СДП у Полтавській міській раді ОСОБА_5, а саме: 05 вересня 2017 року близько 18 год. 50 хв. в Будинку культури Полтавського турбомеханічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, в м. Полтаві, під час проведення зборів делегатів членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від Соціал-демократичної партії, доповіда ОСОБА_5, у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради оголосив звернення виборців наступного змісту: що ОСОБА_3, поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м.Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень; а також що під час своєї депутатської діяльності ОСОБА_3, не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці; - зобовязати голову фракції Соціал-демократичної партії у Полтавській міській раді ОСОБА_5 попросити вибачення у ОСОБА_3, та в якості спростування зачитати резолютивну частину рішення суду в місячний термін після набрання рішенням законної сили без будь-яких особистих або інших коментарів, зібравши для цього збори делегатів членів громади міста у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради, які були присутні на засіданні зборів від 05 вересня 2017 року під час вирішення питання щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від Соціал-демократичної партії; - стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації - задоволено частково.

Визнано такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 відомості, розповсюджені головою фракції СДП у Полтавській міській раді ОСОБА_5 а саме: 05 вересня 2017 року близько 18 год. 50 хв. в Будинку культури Полтавського турбомеханічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, під час засідання зборів делегатів членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від Соціал-демократичної партії, доповідач Шамота О.С. у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради оголосив звернення виборців наступного змісту: що ОСОБА_3, поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень; а також що під час своєї депутатської діяльності ОСОБА_3, не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці. Зобовязано голову фракції Соціал-демократичної партії у Полтавській міській раді ОСОБА_5 в якості спростування зачитати резолютивну частину рішення суду в місячний термін після набрання рішенням законної сили без будь-яких особистих або інших коментарів, зібравши для цього збори делегатів членів громади міста у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради, які були присутні на засіданні зборів від 05 вересня 2017 року під час вирішення питання щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від СДП.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1 грн. Вирішено питання судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У червні 2018 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 05 липня 2018 року в задоволенні заяви - відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив: скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року; ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; вирішити питання про розподіл судових витрат понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Апелянт зазначав, що не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у звязку з чим не був присутнім на жодному судовому засіданні, взагалі не отримував судові повістки про виклик до суду чи повідомлення про їх надходження до поштового відділення, а також ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви.

Про наявний судовий спір та розгляд зазначеної справи в суді йому стало відомо лише 4 червня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. З цих підстав був позбавлений права надати свої заперечення та пояснення по суті спору, подати відзив на позовну заяву.

Також вказував, що суд першої інстанції не врахував та не звернув належної уваги на необхідність розрізняти фактичні твердження та оціночні судження, у звязку з чим дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання інформації недостовірною, та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію позивача.

На апеляційну скаргу свій відзив надав ОСОБА_3, в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2017 року в Будинку культури Полтавського турбомеханічного заводу за адресою: вул. Зіньківська, 6, в м. Полтаві, під час проведення зборів делегатів членів громади міста щодо відкликання депутатів Полтавської міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_3, обраних від Соціал-демократичної партії, доповідач (голова фракції СДП у Полтавській міській раді) ОСОБА_5, безпосередньо під час розгляду питання порядку денного стосовно відкликання депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3 оголосив, як він зазначив, звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3 наступного змісту: «ОСОБА_3 поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень так званої «кривавої арки»; а також що під час своєї депутатської діяльності не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагають вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці».

Прізвища виборців, від імені яких було складено, а в подальшому й оголошено доповідачем зборів ОСОБА_5 звернення, не були повідомлені під час зборів.

Дослідити зазначене звернення громадян виборців судом не вдалося, оскільки на виконання ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2018 року про витребування доказів, а саме витребування з Соціал-демократичної партії (осередок у м.Полтаві) належним чином завіреної копії звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3, зміст якого було зачитано доповідачем Шамотою Олександром Сергійовичем на зборах делегатів членів громади м. Полтави 05 вересня 2017 року у приміщенні Будинку культури Полтавського турбомеханічного заводу, надійшла відповідь, якою суду повідомлено, що Полтавська обласна партійна організація політичної партії «Соціал-демократична партія», її структурні підрозділі та підпорядковані партійні організації не мають витребуваного судом тексту звернення виборців про відкликання депутата Полтавської міської ради ОСОБА_3, так як вказані збори проводились виборцями безпосередньо, текст вказаного звернення Партією не виготовлявся.

Зазначену інформацію підтвердив в суді апеляційної інстанції також відповідач.

Відтак, вірним є висновком суду першої інстанції, що за встановлених обставин, саме ОСОБА_5, яким, як доповідачем, на вказаних зборах була розголошена вищенаведена інформація щодо позивача, як депутата Полтавської міської ради, є належним відповідачем у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відомості, розповсюджені головою фракції Соціал-демократичної партії у Полтавській міській раді ОСОБА_5 05 вересня 2017 року під час проведення зборів делегатів членів громади міста у присутності виборців та депутатів Полтавської міської ради, не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3

З цих підстав суд дійшов висновку про необхідність зобовязання відповідача спростувати наведену ним недостовірну інформацію, а також відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану поширенням такої недостовірної інформації.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Види особистих немайнових прав фізичної особи передбачено ст. 270 ЦК України.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації.

Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фак-тичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підля-гають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з п. 4 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під гід-ністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихо-соціальної особистості, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Колегія суддів враховує положення ч. 1 ст. 34 Конституції України та ч. 1 ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якими закріплено право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій, шокують або бентежать. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого ст. 19 (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986 року).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Згідно з п. п. 19, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів ОСОБА_7 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_7 Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до положень пункту 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8рп/2003, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших. Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів.

Судом встановлено, що сторони, як позивач, так і відповідач, на час виникнення спірних правовідносин були депутатами Полтавської міської ради, обраними від політичної Соціал-демократичної партії, відповідно являлись публічними та відомими у місті особами.

З наявних у справі доказів вбачається, що на шостій сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 22 липня 2016 року було прийнято рішення «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності»;

на девятій сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 31 cічня 2017 року прийнято рішення «Про затвердження та погодження документації із землеустрою на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності»;

на засіданні одинадцятої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 16 червня 2017 року «Про припинення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності по вул. Соборності, 27».

Із наданих позивачем витягів з протоколів та зазначених рішень з відповідними додатками вбачається, що депутатами Полтавської міської ради вирішувалися питання про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності; затвердження та погодження документації із землеустрою на розміщення вказаних тимчасових споруд за адресою м. Полтава, вул. Соборності, 27.

Згідно доданих до справи документів поіменного голосування, позивач голосував за прийняття цих рішень.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що погодження документації із землеустрою на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності тягне за собою безпосереднє встановлення вже зібраних конструкцій чи будівництво (збирання конструкцій) безпосередньо на місці тимчасових споруд.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що вислов-лювання, озвучене відповідачем стосовно того, що ОСОБА_3 поставив особисту вигоду вище суспільних інтересів, проголосувавши за надання дозволу на будівництво за адресою: вул. Соборності, 27, м. Полтава, що в подальшому призвело до масових заворушень так званої «кривавої арки» є оціночним судженням, фактично оцінкою дій позивача, як депутата міської ради, що характеризує його відношення до піднятих на сесії міської ради питань, а, отже, не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості.

Визнаючи недостовірними відомості про те, що під час своєї депутатської діяльності ОСОБА_3 не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради раз на півріччя, як того вимагає Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» та не виконував програму, за яку голосували виборці», суд взяв до уваги надані позивачем в спростування зазначеної інформації копії публікацій в газетних виданнях «Полтавський вісник», «Вечірня Полтава», Інформаційний бюлетень № 1, належним чином завірені довідки Полтавської міської централізованої бібліотечної системи №6 від 04 січня 2018 року, №5 від 04 січня 2018 року та фотокопії зустрічей позивача, як депутата, з виборцями в бібліотеці-філіалі №3 від 19 лю-того 2017 року та в центральній міській бібліотеці від 26 березня 2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що позивач, як депутат Полтавської міської ради, регулярно проводив зустрічі з жителями міста, вів роботу зі зверненнями полтавців, активно працював з депутатськими зверненнями до комунальних та виконавчих служб міста та області, що загалом сприяло виділенню коштів з бюджету міста на капітальний та поточний ремонти житлового фонду; систематично інформував виборців територіальної громади про виконану ним, як депутатом міської ради, роботу.

Зазначені факти безперечно свідчать про активну життєву позицію позивача.

Однак, колегія суддів, не може погодитись з тим, що встановлені обставини, самі по собі дають підстави визнати, інформацію, оголошену 05 вересня 2017 року під час зборів делегатів членів громади міста, ОСОБА_5, як доповідачем та головою фракції Соціал-демократичної партії до якої на той час також входив і позивач, недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Так, вказуючи на те, що ОСОБА_3 зокрема не вивчав громадську думку про потреби територіальної громади міста, не інформував виборців територіальної громади про роботу міської ради, та не виконував програму, за яку голосували виборці, відповідач не повідомляє конкретних фактичних даних, а висловлював по суті субєктивну характеристику діяльності останнього, як депутата, і така інформація носить оціночний, критичний характер, та в силу ст. 30 Закону України «Про інформацію» не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, а також виключає застосування до відповідача у справі заходів цивільно-правового покарання.

Зазначене також узгоджується з нормами ст. 277 ЦК України, згідно яких не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

В той же час позивачем не доведено умисних дій відповідача, спрямованих на розповсюдження недостовірної інформації, оскільки, виступ останнього на зборах делегатів членів громади міста 05 вересня 2017 року носив характер оціночних, критичних суджень, що в свою чергу, не дає підстав вважати наведену у виступі інформацію недостовірною та направленою на приниження честі та гідності, а також ділової репутації позивача.

Окрім того, слід зазначити, що межа критики позивача, як депутата міської ради, є значно ширшою за межі критики пересічної людини.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, має право на висловлення своєї позиції і відповіді на поширену проти нього негативну інформацію, однак, як було зясовано в судовому засіданні апеляційної інстанції, такою можливістю не скористався.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 як в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, спростування такої інформації, так відповідно і в частині відшкодування моральної шкоди, завданої поши-ренням такої інформації, та приходить до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апелянта про те що, він не був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про день та час судового розгляду справи.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судові витрати, повязані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, понесені відповідачем в сумі 3 360 грн., підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок позивача.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3 360 грн. понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1 Судді: /підписи/ ОСОБА_8 ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.