Справа № 352/241/18
Провадження № 2/352/515/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Гургули В.Б.

секретаря Кожуховської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заявлений позов обґрунтовує тим, що 22.11.2017 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М., ним придбано нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому він проживає з моменту купівлі нерухомого майна до цього часу.

Однак, на даний час позивач не в змозі в повному обсязі реалізувати належне йому право власності (право володіння, користування та розпорядження) на зазначений об'єкт нерухомого майна у зв'язку із реєстрацією місця проживання члена сім'ї колишнього власника майна - ОСОБА_2 у зазначеному будинку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вимоги заявленого позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі, розгляд справи проводити без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд вважає, що при таких обставинах існують всі підстави ухвалити заочне рішення, на підставі ст. 280-282 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В даному житловому будинку прописана, але не проживає там, член сім'ї колишнього власника майна - ОСОБА_2.

Реєстрація відповідача у житловому будинку перешкоджає позивачу реалізувати в повному обсязі належне йому право власності (право володіння, користування та розпорядження) на зазначений об'єкт нерухомого майна.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М. від 22.11.2017 року, витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.11.2017 року, довідкою про склад сім'ї та проживання від 05.02.2018 року та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, яка проживає АДРЕСА_3.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю, право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Згідно інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 242, 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня врученняйомуповногорішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_4

Відповідачка: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за АДРЕСА_5

Суддя Гургула В.Б.