справа № 439/271/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м.Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Бунда А.О.,

з участю секретаря Музичка Л.Т.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу, суд

В С Т А Н О В И В:

представник позивачки - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу, шляхом вселення на свою житлову площу для догляду за нею та постійного надання немайнової допомоги. В подальшому уточнив позовні вимоги та просить стягувати щомісяця з ОСОБА_3 на користь її матері - ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 50% прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована по АДРЕСА_1, житло загальною площею 22,4 квадратних метра, яке належить їй на праві приватної власності. Отримує пенсію за віком при повному стажі у розмірі 1553 грн.74 коп (до вересня 2017 року, включно) та 1744 грн. 47 коп. (з жовтня 2017 року), земельними ділянками на території сільської ради не користується. ОСОБА_1 являється матір'ю відповідачки, яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_2. Зазначає, що ОСОБА_1 має місце постійного проживання, володіє житловою нерухомістю, має достатні кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче отримувати немайнову турботу від своєї доньки, а саме - жити з нею під одним дахом та спільно вести домашнє господарство, оскільки є людиною похилого віку та хвилюється, що може померти сама вдома, ніхто про це не довідається та не забезпечить їй останню пошану та турботу. Хоча позивачка має достатні кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче отримувати від своєї доньки додаткові кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням їй піклування з боку сторонніх осіб. Із посиланням на вимоги ст.51 Конституції України, ст.172 Сімейного кодексу України просить позов задовольнити.

21.03.2018 відкрито провадження у справі.

14.05.2018 представником позивача - адвокатом ОСОБА_5 подано заяву про зміну предмету позовної заяви та уточнення позовних вимог.

30.08.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_1 позов підтримали, просять його задоволити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, заперечили, щодо задоволення позову. Відповідач пояснила, що її мати ОСОБА_1 у свій час неналежно виконувала свої материнські обов'язки і вона вважає, що не має обов'язку як дочка надавати матеріальну допомогу їй як свої непрацездатній матері. Крім того на даний час вона отримує достойну пенсію від держави, що є більшою ніж прожитковий мінімум встановлений для осіб, які втратили працездатність. Нею не надано належних доказів, що її вказаного доходу у вигляді пенсії не вистачає і вона потребує матеріальної допомоги.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, являється дочкою ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 5 від 20.12.2017 року. (а.с.8)

ОСОБА_1 на даний час є пенсіонером за віком, що підтверджується довідкою Бродівського об'єднаного УПФУ Львівської області №4598 від 20.12.2017 р., станом на листопад 2017 року отримує пенсію у розмірі 1744 грн. 47 коп. (а.с.6).

Згідно довідки Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області №2685 від 18.12.2017 р. (а.с.7) ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 у будинку загальною житловою площею 22.4.кв.м., яке належить їй на праві приватної власності.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат ОСОБА_5 зазначив, що позивачка ОСОБА_1 має місце постійного проживання, згідно представленої довідки володіє житловою нерухомістю. Має достатні кошти для забезпечення своєї життєдіяльності (пенсію), проте вона хоче утримувати від своєї дочки додаткові кошти на покриття витрат, пов'язаних із лікуванням, так як постійно в силу свого похилого віку проходить стаціонарне лікування, а коштів на ліки їй не вистачає. Крім цього ОСОБА_1 хоча і зареєстрована в с.Висоцько, однак винаймає квартиру у м.Броди та оплачує за неї у літній період 500 грн., а у зимовий - до 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність з 1 липня 2018 року становить - 1435 грн.

В судовому засіданні позивач пояснила, що розмір її пенсії, у зв'язку з підвищенням, станом на теперішній час становить 1 780 грн. Розмір пенсії позивача в сумі 1744.47 грн. підтверджено матеріалами справи.

А тому суд вважає, що розмір отримуваної позивачем пенсії є вищим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим позивачем не представлено суду жодного доказу про те, що існує потреба у матеріальній допомозі, натомість позивачка в судовому засіданні зазначила, що пенсії їй вистачає для забезпечення особистих потреб.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази суд зазначає, що встановити необхідність отримання позивачем сторонньої матеріальної допомоги, що є підставою в розумінні частини першої статті 202 СК України для стягнення аліментів з повнолітньої дочки - відповідачки по справі ОСОБА_3, суд позбавлений можливості, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача та зазначені нею обставини в розпорядження суду не надано, а свої висновки суд не може ґрунтувати на припущеннях та усних поясненнях.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Згідно положень статті 141 ЦПК судовий збір в розмірі 704.80 грн. підлягає стягненню з позивача.

На підставі ст. ст. 172,202 СК України, керуючись ст.ст. 10,12,81,89,141,258-259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання повнолітньої доньки піклуватися про свою непрацездатну матір, проявляти про неї турботу та надавати їй допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 704.80 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 27 вересня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована АДРЕСА_2

18 вересня 2018 року

Суддя: А. О. Бунда