Єдиний унікальний номер 341/1226/18
Номер провадження 2/341/563/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 вересня 2018 року Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Максимчина Ю.Д.

секретаря Томин Л.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. І.Франка, 2/2, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 2/2, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області. Вказана квартира належить позивачу на праві приватної власності на підставі договорів дарування. В даній квартирі зареєстрований позивач та його колишня дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області, що зареєстровано Відділом ЗАГС Галицького району Івано-Франківської області 24 листопада 2009 року, актовий запис № 135. Після розірвання шлюбу до 2014 року відповідач проживала у вказаній квартирі. У 2014 році ОСОБА_2 виїхала за кордон та по даний час перебуває за межами території України, але продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. Позивач не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у зв'язку з чим змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду, жодних заяв щодо подальшого руху справи, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не скерувала.

Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири розташованої за адресою: вул. І. Франка, 2/2, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області.

У вказаній квартирі окрім позивача зареєстрована також відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копією довідки, виданою виконавчим комітетом Більшівцівської селищної ради Галицького району Івано-Франківської області № 711 від 09 липня 2018 року (а.с. 15).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 09 липня 2018 року ОСОБА_2 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 більше двох років (а.с. 14).

Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Згідно ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Судом встановлено, що відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку, не сплачує комунальні та інші платежі, не допомагає позивачу в проведенні поточних ремонтів.

Таким чином суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 добровільно покинула квартиру, у якій зареєстрована, а оскільки вона не проживає без поважних причин більше одного року у вказаній квартирі, то в силу цього втратила право на користування житлом, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Такими є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено).

Керуючись ст.ст. 258-259, 280-289 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 405 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житлом, що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 2/2, смт. Більшівці, Галицького району, Івано-Франківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляійна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_3