Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 592/7143/16-ц

провадження № 61-15125св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня

2016 року у складі судді Хитрова Б. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Лузан Л. В.,

Ткачук С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто») про захист прав споживачів, стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладений договір фінансового лізингу № 004681 із додатками, згідно з яким відповідач (лізингодавець) зобов'язався придбати та передати позивачу (лізингоодержувачу) у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, транспортний засіб, зазначений у специфікації (додатку № 2 до договору), а позивач повинен сплатити відповідачу 19 763,89 доларів США. Після сплати позивачем обумовленого договором платежу у сумі 50 000,00 грн з'ясувалося, що в договорі не узгоджені його істотні умови, а саме щодо предмета лізингу, оскільки в договорі зазначено зовсім іншу марку автомобіля замість Hyundai New tucson, колір чорний, який позивач вказав у письмовій заяві від 14 червня 2016 року, зазначено Nissan qashqai вартістю 19 763,89 доларів США, в додатку № 2 до договору. Крім того, договір, для якого законом встановлено обов'язкова нотаріальна форма, не посвідчений нотаріально, тобто є нікчемним із моменту його підписання. Вважає, що оскільки на момент укладення договору сторонами не досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, у тому числі, визначених Законом України «Про фінансовий лізинг», то на підставі статті 638 ЦК України цей договір не можна вважати укладеним, тобто він є нікчемним і визнання його недійсним не вимагається. Отже, кошти у сумі

50 000,00 грн, сплачені за цим договором позивачем як адміністративний платіж, набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на свою користь грошові кошти у сумі 50 000,00 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 50 000,00 грн сплачених за договором фінансового лізингу

від 14 червня 2016 року № 004681. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а також не дотрималися форми правочину щодо його обов'язкового нотаріального посвідчення. Крім того, укладаючи договір, відповідач ввів в оману позивача як споживача.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У січні 2017 року ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами укладений цивільно-правовий договір із дотриманням усіх вимог цивільного законодавства, сторони в належній формі досягли згоди зі всіх істотних умов правочину та взяли на себе певні зобов'язання. Крім того, зазначає, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається. Також позивачем не наведено жодного належного доказу, що його відповідач вводив в оману щодо природи правочину або прав чи обов'язків за договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 14 червня 2016 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладений договір фінансового лізингу № 004681 із додатками, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу у користування на строк та на умовах, передбачених цим договором, транспортний засіб, зазначений у специфікації (додатку № 2 до договору), а позивач повинен сплатити відповідачу 19 763,89 доларів США.

Згідно із письмовою заявою від 14 червня 2016 року позивач звертався до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та просив на підставі пункту 9.6 статті 9 договору

від 14 червня 2016 року № 004681 надати йому транспортний засіб Hyundai New tucson, колір чорний.

У специфікації - додатку № 2 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, зазначено марку автомобіля Nissan qashqai вартістю 19 763,89 доларів США.

Згідно із квитанцією від 14 червня 2016 року позивачем на користь відповідача сплачені кошти у сумі 50 000,00 грн, як адміністративний платіж за договором фінансового лізингу від 14 червня 2016 року № 004681.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Так, згідно із частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки оспорюваний договір фінансового лізингу від 14 червня 2016 року № 004681, укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають вищевказані норми матеріального права, тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін і, як наслідок, на підставі частин першої, п'ятої статті 216 ЦК України з відповідача підлягає стягненню грошова сума, сплачена позивачем за нікчемним договором.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами укладений цивільно-правовий договір з дотриманням усіх вимог цивільного законодавства, сторони в належній формі досягли згоди зі всіх істотних умов правочину та взяли на себе певні зобов'язання, при цьому нотаріальне посвідчення такого договору не вимагається, не заслуговує на увагу, оскільки за умовами спірного договору фінансового лізингу адміністративний платіж лізингоодержувачу не повертається, лізингодавець за невиконання договірного зобов'язання не несе відповідальності перед лізингоодержувачем, а лише одержує від нього вигоду, при цьому сторонами не дотримано положень законодавства щодо нотаріального посвідчення вказаного правочину.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик