Справа № 477/1033/18
Провадження № 4-с/477/6/18
У Х В А Л А

21 листопада 20'8 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1,

без участі державного виконавця,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області скаргу публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк на неправомірні дії, рішення та бездіяльність заступника начальника Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, а також зобов'язання її вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) звернулось до суду зі скаргою про визнання дій та бездіяльності державного виконавця - заступника начальника відділу Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 (далі державного виконавця).

Зазначало, що вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2017 року був задоволений цивільний позов Банку і з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на його користь відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 13643 грн. 96 коп.

06 березня 2017 року державним виконавцем Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на підставі звернення Банку про виконання зазначеного вироку суду в частині задоволеного цивільного позову було відкрито виконавче провадження № 53515487, яке потім передано для продовження виконання до Миколаївського районного відділу ДВС цього ж управління за місцем знаходження Ольшанської ВК № 53, де боржник ОСОБА_4 відбував покарання, призначене йому вироком суду.

Однак 28 лютого 2018 року державним виконавцем Шардіною Г.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4

На думку Банку дії, рішення та бездіяльність державного виконавця є неправомірними і не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки при винесенні оскаржуваної постанови в межах виконавчого провадження, яке допускає правонаступництво, не вжито заходів та не виконано необхідних дій, спрямованих на визначення кола правонаступників - спадкоємців, що є з її боку неправомірною бездіяльністю. До того ж вона прийняла рішення про закінчення виконавчого провадження не пересвідчившись чи дійсно боржник помер.

Посилаючись на викладене скаржник просив визнати неправомірними дії державного виконавця Шардіної Г.О. щодо винесення постанови від 28 лютого 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 53515487, визнати дану постанову неправомірною та скасувати її, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невиконання дій, спрямованих на визначення кола правонаступників - спадкоємців після смерті боржника, та щодо ігнорування клопотання Банку від 30 січня 2018 року про звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого померлого боржника на його правонаступника, а також просив зобов'язати державного виконавця усунути порушення шляхом відновлення вказаного виконавчого провадження, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії, в тому числі, вжити заходів та виконати дії, спрямовані на визначення кола правонаступників ОСОБА_4,

заміни боржника його правонаступником, або встановити факт відсутності останніх у визначений законом строк.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особою державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2016 року був задоволений цивільний позов Банку і з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь Банку відшкодування спричиненого матеріального збитку в сумі 13643 грн. 96 коп.

Після набрання вироком законної сили, 13 січня 2017 року судом було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку зазначеної суми збитку.

06 березня 2017 року державним виконавцем Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_5, за заявою стягувача від 19 січня 2017 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53515487 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Далі, 18 жовтня 2017 року виконавче провадження передано за підвідомчістю до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, оскільки в межах територіальної юрисдикції якого знаходилася Ольшанська ВК № 53, де ОСОБА_4 відбував покарання за вироком суду.

27 жовтня 2017 року заступником цього органу ДВС ОСОБА_2 була винесена постанова про прийняття зазначеного виконавчого провадження для подальшого виконання.

У січні 2018 року Банку стало відомо, що боржник ОСОБА_4 помер, тому 30 січня того ж року він звернувся до державного виконавця із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні його правонаступником, а також про необхідність вчинення ряду дій по отриманню інформації на підтвердження його смерті. Встановленню правонаступників, спадкового майна тощо.

Однак 28 лютого 2018 року державний виконавець на підставі п.3 ч.1 ст. 39, ст.. 40 Закону було винесено постанову про закінчення провадження у зв'язку зі смертю боржника

ОСОБА_6

В статті 39 Закону визначені підстави для закінчення виконавчого провадження.

Так, зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону). Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження оформлюється постановою.

З огляду на зазначене, державний виконавець після смерті боржника - фізичної особи зобов'язаний закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов'язки перед кредитором правонаступництво.

Можливості прийняття виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у випадку смерті боржника - фізичної особи, даний Закон не передбачає.

Редакція цієї статті Закону викладена таким чином, що дозволяє дійти висновку, що у разі смерті боржника обов'язковим є закінчення виконавчого провадження.

Лише у разі якщо виконавець та/або заінтересована особа звернуться до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону, можливе зупинення вчинення виконавчих дій (п.5 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, правонаступник на даній стадії вже повинен бути встановлений.

Як свідчать матеріали справи, правонаступників після смерті боржника наразі не виявлено. Заяви про заміну вибулої сторони - боржника його правонаступником до суду не подано.

Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є правильними.

Державний виконавець вчинив необхідні виконавчі дії після встановлення факту смерті боржника.

На запит суду державним виконавцем було надано копію листа Ольшанської ВК № 53 про смерть ОСОБА_6 11 лютого 2017 року, в якому зазначено, що його смерть зареєстрована у Вітовському РВД РАЦС Миколаївської області, актовий запис № 41.

Тобто підстав для сумніву у смерті боржника не виникає.

Враховуючи, що постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем в межах його повноважень, на підставі прямої вказівки закону, яка міститься в пункті 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає правових підстав вважати таке рішення державного виконавця незаконним, що вказує на необґрунтованість скарги Банку про її скасування.

При цьому, відсутні також підстави вважати, що прийняттям такої постанови було порушено право заявника на отримання виконання за зобов'язанням, яке виникло на підставі рішення суду з наступних підстав.

Так, обов'язок спадкоємців задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, в межах вартості одержаного у спадщину майна, передбачений статтею 1282 ЦК України.

Порядок пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців визначений статтею 1281 ЦК України.

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» як кредитор у зобов'язанні з виконання вищевказаного рішення суду не позбавлене права пред'явити свої вимоги до спадкоємців боржника у зобов'язанні ОСОБА_6 в порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України.

Безпідставними також є твердження Банку про те, що після встановлення факту смерті боржника виконавець повинен був звернутися до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки законом прямо встановлено, що виконавче провадження у разі смерті боржника закінчується, а свої вимоги кредитор може пред'явити до спадкоємців померлого в іншому порядку, відповідно до статей 1281, 1282 ЦК України.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 258-260, 447, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк на неправомірні дії, рішення та бездіяльність заступника начальника Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, а також зобов'язання її вчинити певні дії щодо виконавчого провадження № 53515487 з примусового виконання виконавчого листа № 477/1182/16-к, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області 13 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на відшкодування збитку 13643 грн. 96 коп. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі п'ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали було складено 27 листопада 2018 року.

Суддя Р.В Козаченко