Справа № 167/614/18
Провадження №2/167/279/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року

Рожищенський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Сіліча І.І.,

за участю секретаря судового засідання Матвійчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м.Рожище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_2 районі Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 місцева прокуратура Волинської області, про відшкодування завданої майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

04 червня 2018 року представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_2 районі Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 місцева прокуратура Волинської області, про відшкодування завданої майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що на виконанні відділі державної виконавчої служби ОСОБА_2 районного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-482, виданий 16.10.2009 року Рожищенським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 207247,14 грн. на користь АТ «ОТП Банк». 08.01.2013 року головним державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 районного управління юстиції ОСОБА_5 винесена постанова, якою вилучено переданий на зберігання стягувачу ПАТ «ОТП Банк», описаний та арештований відповідно до акту від 05.07.2010 року автомобіль НОМЕР_1, та передано на зберігання ТзОВ «Укрспецторг групп». Звіт про оцінку ринкової вартості спірного автомобіля складений та підписаний 26.09.2012 року, визначена ринкова вартість 84500,00 грн.. 16 січня 2013 року виконавцем подано заявку на реалізацію даного автомобіля. Однак прилюдні торги не відбулися через зупинення виконавчого провадження на підставі постанови від 01.04.2013 року, у звязку із поданням до суду солідарним боржником за даним виконавчим документом скарги на дії державного виконавця. Повторно призначені на 07.08.2013 року прилюдні торги також не відбулися, у звязку із відсутністю покупця. 12.08.2013 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 РУЮ складено акт переоцінки майна, згідно якого встановлено стартову ціну спірного автомобіля на повторних прилюдних торгах у розмірі 59150,00 грн.. Повторні прилюдні торги з реалізації автомобіля проведені 30.09.2013 року, переможцем торгів визнано гр. ОСОБА_6. Таким чином, переоцінка та реалізація майна була проведена з порушенням строків, внаслідок чого Апеляційний суд Волинської області 16.03.2016 року виніс рішення про визнання аукціону від 30.09.2013 року та протоколу аукціону недійсним. В частині позову щодо витребування майна суд відмовив. Вважає, що винними діями ВДВС, які виразились у не поверненні реалізованого транспортного засобу та не проведенні нового аукціону з відчуження такого майна, відповідно до вимог чинного законодавства, йому завдано матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню в повному обсязі із врахуванням відсотків річних та інфляції. Сума завданих збитків вважає рівна вартості переоцінки (уцінки) майна, яка була проведена незаконно: 84500,00 грн.-59150,00 грн.=25350,00 грн..

Таким чином просить визнати бездіяльність ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області незаконною, стягнути з бюджетних асигнувань ОСОБА_2 відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області 63352,37 грн. завданих збитків, з яких 25350,00 грн. основний борг, 3359,00 грн. відсотки річних, 34643,37 грн. інфляційні витрати та понесені судові витрати.

02 липня 2018 року представником відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області надано відзив на цивільний позов. Зазначають, вимога про відшкодування майнової шкоди в користь позивача з ДВС не підлягає задоволенню так як позивач не є фактичним власником майна, не мав права на отримання будь-яких коштів від реалізації такого майна та на момент реалізації кошти виручені від продажу підлягали та були скеровані стягувачу-заставодержателю в рахунок погашення боргу. Крім того, жодним чином дії чи бездіяльність державного виконавця з переоцінки майна, у формі складання акта уцінки, на які у своїх доводах посилається позивач, у встановленому законом порядку та у встановлений законом термін сторонами виконавчого провадження не оскаржувалася. Так, представник позивача ОСОБА_7 неодноразово (03.10.2013 р. га 10.10.2013 р.) ознайомлювався з усіма матеріалами виконавчого провадження та робив їх копії, в тому числі й акта переоцінки майна від 12.08.2013 р. та у встановленому законом порядку даний документ не оскаржував, що дає підстави вважати що боржник в період з 03.10.2013 р. до моменту подання даної позовної заяви вважав, що переоцінка майна була проведена державним виконавцем законно та не вважав, що будь-які його права порушені. Таким чином, вищевикладені обставини доводять що боржником пропущено строки для звернення до суду із заявою про відшкодування завданої майнової шкоди, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України такий строк становить три роки, та відповідно до ст. 261 ЦК України починає обчислюватися від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто від 03.10.2013 р.

Представник відповідача управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_2 районі Волинської області, 18.06.2018 року подав до суду відзив, в якому зазначає, що факту вчинення відповідачем протиправної дії чи бездіяльності не встановлено. Вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Заступник керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури у запереченні на позовну заяву, зазначає, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду від 07.06.2018 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в судове засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, з наступних підстав.

Судом встановлено, на виконанні ВДВС ОСОБА_2 районного управління перебував виконавчий лист № 2-482 виданий Рожищенським районним судом від 16.10.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 207247,14 грн. на користь АТ «ОТП Банк». Описане та арештоване відповідним актом від 05.07.2010 року майно - автомобіль марки Mitsubishi L 200, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, було передане на зберігання ТзОВ «Укрспецторг групп». Звіт про оцінку ринкової вартості спірного автомобіля складений та підписаний 26 вересня 2012 року, визначена ринкова вартість 84500 грн. Прилюдні торги, які були призначені на 01.04.2013 року та 07.08.2013 року не відбулися. 12.08.2013 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 РУЮ складено акт переоцінки майна, згідно якого встановлено стартову ціну спірного автомобіля на повторних прилюдних торгах у розмірі 59150 грн. Згідно протоколу № 1/03-0162/13 проведення аукціону від 30.09.2018 року з реалізації арештованого рухомого майна - автомобіля марки Mitsubishi L 200, 2008 року випуску, переможцем аукціону визнано ОСОБА_6 10 жовтня 2013 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 РУЮ складено акт про проведений аукціон, відповідно до якого переможцем аукціону є ОСОБА_6 і даний акт є підставою для видачі покупцеві свідоцтва про придбання даного товару. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16.03.2016 року аукціон від 30.09.2013 року та протокол аукціону було визнано недійсним, що підтверджується рішенням Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16.03.2016 року (а.с. 8-11).

Відповідно статей 1174, 1166, 1167 ЦК України, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади.

Однак, п.28 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, під час виконання судових рішень у цивільних справах», вказує, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, то мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення(вирок), що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» обов'язку та повноважень посадових осіб органів Державної виконавчої служби щодо повернення реалізованого на аукціоні арештованого рухомого майна та проведенні нового аукціону, не передбачено. Посилання позивача на рішення апеляційного суду Волинської області від 16.03.2016 (справа №167/1623/13-ц) є необґрунтованим, оскільки резолютивна частина рішення не містить висновків суду про зобов'язання відповідача вчинити дії з повернення реалізованого транспортного засобу та проведення нового аукціону.

Крім цього, заборона витребовувати від добросовісного набувача майно, продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, прямо визначена у ч.2 ст.388 ЦК України.

Таким чином, факту вчинення відповідачем ОСОБА_2 районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області протиправної дії чи бездіяльності, не встановлено.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, мас право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільною кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що ніколи завдано не з її вини.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди; вина заподіювана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У відповідності до частини 4 ст. 60 ЦК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, зазначена у позовній заяві сума вимог 63 352,37 грн. не є збитками (реальні збитки або ж упущена вигода), оскільки не доведено факту та не надано жодних доказів на підтвердження порушення будь-якого речового цивільного права позивача, як не визначено у ст.22 Цивільного кодексу України.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в цивільному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_2 районі Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 місцева прокуратура Волинської області, про відшкодування завданої майнової шкоди слід відмовити за безпідставністю

На підставі ст.ст. 256, 267, 1174, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 77, 81, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у ОСОБА_2 районі Волинської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 місцева прокуратура Волинської області, про відшкодування завданої майнової шкоди - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через Рожищенський районний суд Волинської області.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2018 року

Суддя Рожищенського

районного суду ОСОБА_8