Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 592/8893/16-ц

провадження № 61-20754 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С.Ф.,

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми у складі судді Хитрова Б. В. від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Околота Г. М. від 01 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Ковпаківський ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області).

Скарга мотивована тим, щовона є власницею 1/2 квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 1/2 частини квартири був її брат ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вказувала, що вона є спадкоємцем після смерті свого брата, проте не може прийняти спадщини у вигляді 1/2 частини вищевказаної квартири, оскільки постановою державного виконавця від 05 жовтня 2007 року на нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 накладено арешт. Цей арешт був накладений в межах виконавчих проваджень з примусового стягнення з останнього на користь групи стягувачів заборгованості, що були завершені у період 2009-2011 років. Однак, на момент закінчення виконавчих провадження державним виконавцем, у порушення вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», питання щодо скасування арешту на ? частину вказаної квартири вирішено не було, у зв'язку із чим ОСОБА_4 просила скасувати арешт на квартиру та зобов'язати державного виконавця вилучити записи про арешт квартири.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник, звернувшись зі скаргою на дії державного виконавця щодо зняття арешту з майна, накладеного у виконавчому провадженні, стороною якого вона не була, обрала неналежний спосіб захисту порушеного права і має право звернутися до суду з позовом про зняття з арешту нерухомого майна в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що заявник, звернувшись до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, передбаченому розділом VІІ ЦПК України 2004 року, обрала неналежний спосіб захисту свого порушеного права, так як вона не була стороною виконавчих проваджень з примусового виконання судових рішень, боржником у яких був її померлий брат, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що вона є правонаступником свого померлого брата - боржника у виконавчих провадженнях, по закінченню яких державний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» арешт на спірну квартиру не скасував.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що постановами державного виконавця Ковпаківського ВДВС Сумського міського управління юстиції

від 05 та від 30 жовтня 2007 року під час здійснення виконавчих дій у виконавчих провадженнях був накладений арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_5, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, а спадщину, яка відкрилась після його смерті прийняла сестра померлого ОСОБА_4

12 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до виконавчої служби із заявою про зняття обтяження з майна, яке належало її померлому брату ОСОБА_5

За інформацією Ковпаківського ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області, наданою у листі від 16 вересня 2016 року, у відділі перебували виконавчі провадження з примусового стягнення з ОСОБА_5 на користь групи стягувачів заборгованості, що були завершені у період 2009 - 2011 років. У зв'язку із закінченням терміну зберігання виконавчі провадження були знищені. Виконавча служба роз'яснила ОСОБА_4, що арешт з майна боржника може бути знятий лише в судовому порядку.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час розгляду скарги, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За змістом частини першої статті 8 вказаного Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, установивши, що ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на спірну квартиру, тобто особою, яка має право звернення до суду із скаргою у порядку VIIЦПК України 2004 року, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Посилання в касаційній скарзі на те, що вона є правонаступником свого померлого брата, а тому має право на звернення із відповідною скаргою, обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки порядок заміни сторони виконавчого провадження передбачений частиною п'ятою статті 8 Закону України «Про виконавче провадження». Проте виконавчі провадження, боржником у яких був померлий брат ОСОБА_4 - ОСОБА_5 закінчені ще у 2009-2011 роках.

При цьому, суди попередніх інстанцій роз'яснили право ОСОБА_4 звернення до суду із позовом про зняття арешту з нерухомого майна в порядку, передбаченому статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі

№ 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс 18).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми

від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта