Провадження № 2/200/3498/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
«07» вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.
за участю секретаря: Санжаровської Я.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення, -
31 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 11 вересня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення, та призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.
04 квітня 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вона у спірному домоволодінні не проживає, зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона проживала у спірному домоволодінні до 12.02.2013 року, однак з цієї дати була знята з реєстрації за вказаною адресою. Позивач не довела, що вона сплачує комунальні послуги за квартиру. В спірному домоволодінні проживає син відповідача ОСОБА_4, який оформив субсидію за вказаною адресою та сплачує за комунальні послуги. Просить у задоволенні позову відмовити. Просить розглядати справу у її відсутність.
Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 10 травня 2018 року.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного висновку.
Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно довідки про склад сімї від 14.06.2017 року, виданої відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, до складу зареєстрованих по даній адресі входять: ОСОБА_1 власник без реєстрації, ОСОБА_6 племінник, ОСОБА_7 син племінника.
Таким чином, в обгрунтування позовних вимог позивачем фактично надано докази, які підтверджують його право власності на квартиру № 49-В по вул. Платова у м. Дніпрі, та довідку про зареєстрованих осіб за цією адресою.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».
Позивач стверджує, що у спірному домоволодінні проживає ОСОБА_2, однак жодного доказу на підтвердження своїх доводів не надав, як то показань свідків, відповідних актів, які б свідчили про те, що відповідач дійсно мешкає у спірній квартирі тощо.
Навпаки, з наданих позивачем доказів та з його позовної заяви вбачається, що у спірному домоволодінні зареєстровані інші особи, які не є відповідачами у даній справі.
Відповідач же надала докази, які свідчать про її фактичну реєстрацію за іншою адресою, а саме копію паспорта, з якого вбачається, що ще 12.02.2013 року вона була знята з реєстрації за вказаною адресою, та довідку КП ДМР «Жилсервіс-5» про її реєстрацію за адресою вул.. Д. Нечая, 19 кім.234.
Позивач також не надав доказів, які б свідчили про те, що він пропонував відповідачу виселитися із спірного домоволодіння, а відповідач відмовляється це зробити, тобто не довів, що між сторонами виник спір та що відповідач своїми діями порушив права позивача.
З огляду на наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають в звязку з їх небгрунтованістю.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Головуючий-суддя: Е.В. Женеску