ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

02.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаючись на те, що 12.04.2018 року на засіданні тридцять дев'ятої позачергової сесії Фастівської міської ради сьомого скликання в актовому залі адміністративному будинку рад, на якій були присутні: міський голова, секретар міської ради, депутати міської ради та інші особи, присутнім депутатом міської ради ОСОБА_2 безпідставно в її адрес були висловлювання з розповсюдженням відповідачем інформації, яка є недостовірною та негативною. Інформація про хабарництво, що: «...у школі з номером по триста тридцять гривень з дітей, не видають їм атестати» та про розумово відсталість вчителів («дибілізм»), зокрема і її, що: «... як ти (позивач) дітей маєш навчати, чому навчати? Я, слава богу у вашій школі не навчався, тому що там одні «дибіли». я маю на увазі вчителів ...» - є виключно наклепом відповідача, ніяких офіційних документі на підтвердження цього у відповідача не має.

Позивач вказує, що цей наклеп принижує її честь, гідність і ділову репутацію, як людини, так і як посадової особи місцевого самоврядування та дискредитує її. Тому просить визнати такою, що не відповідає дійсності поширені відповідачем відомості, що вона є хабарник та розумово відстала вчителька, та зобов'язати відповідача спростувати оприлюднену інформацію у такий спосіб, яким вона була поширена, а саме: на засіданні сесії Фастівської міської ради та припинити неправомірні дії, щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно неї.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивач надавала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі та зобов'язати відповідача публічно вибачитися.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача вказала, що вимоги є безпідставними, позивачем не надано достатніх доказів, що відповідач принизив її честь і гідність, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 позивач по справі та ОСОБА_2 є депутатом Фастівської міської ради Київської області VII скликання. Дані факти не заперечуються сторонами.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, 12 квітня 2018 року було проведено дев'яту позачергову сесію Фастівської міської ради Київської області сьомого скликання. На вказаній сесії були присутні, зокрема, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

В позовній заяві позивач зазначає, що під час проведення вказаної сесії відповідач висловлювався на адресу позивача з поширенням недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності і яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" визначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно норм чинного законодавства юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В ході розгляду справи були допитані свідок ОСОБА_5 яка суду показала, що вона стала свідком того, що відповідач приводив факти, які ображали позивача, було звернення: «ви» берете хабарі.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що була свідком того, що під час сесії відповідач висловлювався на адресу вчителів «ви хабарники», це принижувало її особисто. Також, зазначила, що Вони намагалися зупинити суперечку, попередивши, що будуть звертатися в суд, проте відповідач сказав, висловлювався в адресу суду нецензурними словами.

Суд критично відноситься до показань даних свідків зважаючи на те, що дані свідки є колегами позивача.

Перевіряючи доводи позивача судом було досліджено в судовому засіданні технічний запис позачергової 39-ї сесії Фастівської міської ради від 12.04.2018 року, здійснений фото-відеотехнікою, яка є власністю громади міста, в ході якого встановлено, що ОСОБА_2, при обговоренні питання про обрання лічильної комісії, зауважив про включення в число даної комісії депутата міської ради, відносно якого внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань і про це зазначив відповідач, а саме "що даного депутата було взято за хабар і хабарники не можуть бути депутатами". Щодо факту висловлювання саме в адресу позивача, на які посилається позивач у своєму позові, відомості відсутні.

Також, було досліджено матеріали перевірки по зверненню ОСОБА_1 до Фастівського відділення поліції на які посилається позивач, як на докази її порушеного права, однак, позивач звертаючись до відділку поліції зазначила про образу голови міста ОСОБА_7 з боку депутатів міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Щодо образи на її адресу заява та матеріали не містять таких відомостей.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що вказана інформація на яку посилається позивач в своєму позові, стосується саме неї та поширення вказаної інформації, порушує її особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі Конституції України, ст.15,16, 201,277,297,299 ЦК України, Закону України "Про інформацію", суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1, ідент.номер НОМЕР_1 прож.АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер прож.АДРЕСА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 листопада 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей