Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/567/16-ц Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі

цивільну справу № 275/567/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року, яке ухвалене під головуванням судді Лівочки Л.І. в смт. Брусилові,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яких просила зобов'язати усунути перешкоди в користуванні нею земельною ділянкою, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер якої НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення огорожі, встановленої на даній земельній ділянці. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є власником вищевказаної земельної ділянки площею 0,1471 га на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди. Дану земельну ділянку вона отримала в спадщину після смерті матері, яка набула її у приватну власність на підставі рішення виконкому Скочищенської сільської ради від 19 серпня 1993 року №31. Частину даної земельної ділянки площею 0,0122 га самовільно зайняла сусідка ОСОБА_2, а іншу частину земельної ділянки площею 0,0097 га самовільно зайняла сусідка ОСОБА_3 Власники суміжних земельних ділянок перенесли паркани на її земельну ділянку, чим збільшили свої площі за рахунок її земельної ділянки. ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» під час виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановило, що площа належної їй земельної ділянки зменшилася та становить 0,1252 га. Незаконними діями відповідачів порушено її право власності.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та Скочищенської сільської ради. Просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, який виданий Скочищенською сільською радою 09 квітня 2001 року на ім'я ОСОБА_6, з тих підстав, що правовстановлюючий документ на землю був виданий на ім'я ОСОБА_6 через два роки після смерті останньої.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2016 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року замінено відповідача Скочищенську сільську раду Брусилівського району правонаступником - Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 07 липня 2017 року залучено до участі у справі на стороні відповідача ОСОБА_4.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні її позову скасувати та постановити нове судове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на акт виносу меж в натурі від 15 грудня 2015 року та висновок земельно-технічної експертизи від 20 квітня 2017 року, якими підтверджується користування нею земельною ділянкою на 0,175 га меншою. Сусідка ОСОБА_2 фактично користується земельною ділянкою площею 0,2845 га, а за державним актом вона має у власності земельну ділянку площею 0,25 га. Сусідка ОСОБА_3 фактично використовує земельну ділянку площею 0,5581 га, тоді як відповідно до державного акта їй належить на праві власності земельна ділянка площею 0,5460 га.

Рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову не оскаржується. Відповідно до принципу диспозитивності апеляційний суд не робить висновків щодо неоскарженої частини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками суміжних земельних ділянок.

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2001 року ОСОБА_1 після смерті матері, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, успадкувала, зокрема, дві земельні ділянки загальною площею 0,23 га, які знаходяться на території Скочищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. Дані земельні ділянки належали спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 (а.с.6-7 т.1). Одна земельна ділянка площею 0,1471 га для обслуговування житлового будинку, а інша площею - 0,0829 га для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого у серпні 2011 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2960 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_7, а відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 - власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером НОМЕР_8 (а.с.178-179 т.1).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданого у серпні 2011 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0692 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_9, а згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 - власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з кадастровим номером НОМЕР_10 (а.с.176-177 т.1).

У матеріалах справи відсутні докази визнання вищевказаних правовстановлюючих документів недійсними.

Відповідно до частини другої ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За висновками експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 20 квітня 2017 року №22-Е/17 межі фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 частково відповідають межам земельної ділянки згідно державного акта на право власності на земельну ділянку та обмінного файлу кадастровий номер НОМЕР_10.

Межі фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 не відповідають межам земельної ділянки згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі фактичного користування земельними ділянками ОСОБА_3 частково відповідають межам земельних ділянок згідно державних актів на право власності на земельну ділянку та обмінного файлу кадастровий номер НОМЕР_8, НОМЕР_7.

Отже, має місце факт накладки суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскілки вони одночасно є власниками однієї і тієї ж частинки земельної ділянки (додаток №3).

За наявності чинних не приведених у відповідність правовстановлюючих документів на земельні ділянки розбіжностей не усунути.

Окрім того, після проведення експертизи ОСОБА_1 не уточнила щодо кожного відповідача за первісним позовом, де йому належить знести огорожу.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала доказів порушення її прав відповідачами за первісним позовом. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Оскільки судом першої інстанції рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до ст.375 ЦПК України воно залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2018 року.