233 № 233/1552/18
24 вересня 2018 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
за участю секретаря Теліціної О.О.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача -
законного представника відповідача -
представника Органу опіки
та піклування Костянтинівської
міської ради -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, в якому зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, в якому окрім неї зареєстрована її сестра - відповідачка у справі ОСОБА_3 з малолітньою дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З початку 2013 року відповідач з дитиною в зазначеному будинку не мешкають у зв*язку із виїздом на проживання до м. Харків. У період часу з 2013 року по теперішній час ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з*являлися за місцем реєстрації, їх особисті речі у помешканні відсутні, що свідчить про фактичну відмову від права користування даним жилим приміщенням. Реєстрація відповідача з дитиною у належному позивачці будинку має наслідком порушення її прав, оскільки вона змушена сплачувати вартість комунальних платежів з розрахунку на зареєстрованих у будинку осіб. Оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не користуються спірним житлом більше року без поважних причин, будь-які домовленості щодо подальшого користування житлом між сторонами відсутні, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивачка зазначила, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 - співвласниці будинку АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка, яка залишила заповіт на її ім'я. До складу спадщини входить частина будинку АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка, яку вона фактично прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом із останньою. Відповідачка з власної волі виїхала із зазначеного будинку в 2013 році у зв'язку із переїздом до м.Харкова і не заперечувала знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але не зробила цього, посилаючись на брак часу. Будь-яких перешкод в проживанні в будинку ОСОБА_3 з її боку не чинилось.
Відповідач ОСОБА_3, яка є законним представником малолітньої ОСОБА_4, в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. За таких обставин зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник Органу Опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1 і їй відомо про те, що ОСОБА_3 не мешкає в будинку АДРЕСА_3 приблизно 6 років. Будь-яких перешкод у проживанні в будинку ОСОБА_1 ОСОБА_3 не чинилось.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із сторонами по справі, мешкає на одній вулиці із позивачкою. Підтвердила, що ОСОБА_3 приблизно 5-6 років тому назад разом із дитиною з власної волі виїхала з будинку АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка і переїхала до м.Харкова, оскільки влаштувала своє особисте життя та знайшла роботу. Про цю обставину їй відомо, в тому числі, від самої ОСОБА_3, з якою вона спілкувалась. Будь-яких перешкод у користуванні зазначеним будинком ОСОБА_1 ОСОБА_3 не чинилось.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7) на підставі заповіту, посвідченого 14 липня 2014 року державним нотаріусом Костянтиніської ДНК Волобуєвою Т.В. за реєстровим № 562 (а.с. 10, 21-22), є спадкоємцем майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37869832 від 14 липня 2014 року (а.с. 12, 25).
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20 листопада 2002 року державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвою Т.В. належало 3/16 часток жилого будинку з відповідною часткою надвірних будівель АДРЕСА_6
ОСОБА_5, яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.13-14, 26-27), померла ІНФОРМАЦІЯ_10 року у м. Костянтинівка, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.47).
Згідно витягу з домової книги (а.с. 13-14, 26-27) у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_11 зареєстровані: - з 03 лютого 2005 року - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; - з 04 червня 2010 року - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5; - з 04 червня 2010 року - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_3 є матір'ю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.84-85).
З дослідженої копії домової книги вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 також була зареєстрована в АДРЕСА_4 (а.с.13-14, 26-27).
Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 травня 2018 року (а.с.67) право приватної власності на об*єкт нерухомого майна - будинок за адресою: АДРЕСА_7 15 квітня 2003 року зареєстроване за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 20/48 часток, на підставі мирової угоди б/№, затвердженої ухвалою Костянтинівського міського суду від 27 грудня 2002 року (а.с. 86-87).
Відповідно до листа КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 вересня 2018 року право приватної спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка зареєстровано: 20/48 часток за ОСОБА_9, 3/16 часток за ОСОБА_5, 5/8 часток за ОСОБА_10 (а.с.102).
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
В силу ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як вбачається з листа Костянтинівської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2018 року № 2029/01-09 та Інформаційної довідки зі Спакового реєстру, спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 року ОСОБА_5 немає (а.с.104, 105).
Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1, як спадкоємиця за заповітом, фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, але не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.
Дослідивши вищевикладені докази у сукупності, надавши оцінку, зокрема, й показанням свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд дійшов висновку про те, що відповідачка з власної волі змінила своє місце проживання та місце проживання своєї дитини. Також суд дійшов висновку про відсутність будь-яких перешкод з боку ОСОБА_1 у користуванні відповідачами по справі належною їй частиною будинку та про відсутність поважних причин не проживання ОСОБА_3, та ОСОБА_4 у вказаному будинку з 2013 року.
Відповідно до висновку від 10 вересня 2018 року № 917/26 Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, констатувавши, що з'ясувати всі обставини справи неможливо, у зв'яку з не встановленням місця знаходження відповідачки та неможливості з'ясувати її думку з розглядуваного питання, дійшов висновку про недоцільність визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка, оскільки це призведе до безумовної втрати права дитини на житло (а.с.98).
Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим з наступних підстав.
Частинами 1,2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.
Пунктом 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Судом встановлено, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8 в будинку АДРЕСА_8 в м.Костянтинівка фактично не мешкає з матір'ю з 2013 року, оскільки за волевиявленням останньої змінила місце проживання. Отже, за таких умов визнання ОСОБА_4 особою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_3 в м.Костянтинівка, в якому вона фактично тривалий час не мешкає до порушення її прав, на переконання суду, не призведе.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку ОСОБА_3
На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 29,317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258- 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9), третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради (місцезнаходження: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Олекси Тихого, 260) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 особами, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_10 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 26 вересня 2018 року.

Суддя