Ухвала

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 465/605/16-ц

провадження № 61-11980св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду позовом до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2010 року із ОСОБА_5 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 26 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі цього рішення Франківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 23362163. У період із 26 серпня 2010 року по 01 лютого 2016 року відповідач сплатив аліменти лише двічі: у червні 2011 року в розмірі 2 500,00 грн та у червні 2012 року в розмірі 2 000,00 грн. Загальна сума заборгованості позивача зі сплати аліментів за вказаний період становить 41 700,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути із ОСОБА_5 на її користь 388 451,00 грн неустойки (пені) у зв'язку із заборгованістю зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 388 451,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, щоз вини відповідача, який за рішенням суду зобов'язаний сплачувати аліменти, виникла заборгованість, а тому він зобов'язаний сплатити позивачу пеню відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову ОСОБА_4 Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період із 26 серпня 2010 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 13 251,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції при вирішенні цієї справи не врахував правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 березня 2016 року по справах №6-2589цс15, №6-300цс16, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, в повній мірі не визначився зі змістом норми статті 196 СК України, що призвело до неправильного вирішення справи та помилкового висновку суду про задоволення позову в повному обсязі. Аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, щовисновки апеляційного суду порушують права і інтереси дитини, які гарантовані Конституцією України та захищаються Конвенцією про захист прав дитини, яка ратифікована Україною; правова позиція Верховного Суду України, що викладена в постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16 суперечить висновкам цього ж суду за цією категорією справ; застосування формули розрахунку, в якій кількість днів прострочення сплати аліментів обмежується кількістю днів у календарному місяці, в якому існувала або існує заборгованість, зводить нанівець мету, з якою взагалі законом передбачена пеня як засіб спонукання до належного виконання обов'язків платниками аліментів.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання відзиву.

У квітні 2018 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4 разом із заявою про поновлення строку на його подачу у зв'язку з тим, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06 березня 2018 року отримана ним лише 26 березня 2018 року.

Ухвалою від 23 квітня 2018 року поновлено ОСОБА_5 строк на подачу відзиву на касаційну скаргу.

У своєму відзиві відповідач вказує на те, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен день прострочених платежів.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 572/1762/15.

Ухвалою від 23 липня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі у зв'язку з тим, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року за результатами розгляду цивільної справи №572/1762/15-ц.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик