Номер провадження: 22-ц/785/4907/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Ковязіної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року (суддя Загороднюк В.І.),

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати відомості, поширені ОСОБА_3 такими, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність; стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також судові витрати за сплату судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами існують конфліктні, несприятливі стосунки протягом тривалого часу. У зв'язку з тим, що вони є сусідами, образи відповідача на його бік чують й всі інші сусіди. Кожного разу, побачивши його, відповідачка кричить в його бік, що він злочинець, злодій, крадій й аферист, що лише в цьому житті може, що й бити жінок похилого віку й розносити хабарі суддям.

19.08.2016 року, коли позивач знаходився у дворі будинку АДРЕСА_1 разом ще з деякими людьми, ОСОБА_3, яка проходила повз них, почала кричати: «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям». До того ж в цей час ОСОБА_3 в його бік висловлювалась нецензурною мовою, що стало поводом звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Визнано відомості, поширені ОСОБА_3 19.08.2016 року відносно ОСОБА_2 такими, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність.

Cтягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень.

Cтягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102,40 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 277 ЦК України та прийшов до висновку про те, що інформація, поширена відповідачем 19.08.2016 року, а саме «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям», є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність позивача.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника - ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що позовні вимоги не підтверджені доказами. Крім того, ставиться питання про стягнення з позивача витрат на судовий збір в сумі 2067 грн., на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

На апеляційну скаргу представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надано відзив, яким заперечуються проти задоволення апеляційної скарги, також ставиться питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 17.01.2011 року між сторонами виник конфлікт, за результатами якого була порушена кримінальна справа.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 року, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.08.2016 року, кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, була закрита на підставі ст. 6 ч. 1 п. 11 КПК України (в редакції 1960 року).

Отже, між сторонами існують конфліктні, несприятливі стосунки протягом тривалого часу.

19.08.2016 року, коли позивач знаходився у дворі будинку АДРЕСА_1 разом з іншими особами, ОСОБА_3, яка проходила повз них, почала кричати: «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям». До того ж в цей час ОСОБА_3 в його бік висловлювалась нецензурною мовою.

Вказані обставини були підтверджені допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до статей 270, 297, 299 ЦК України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Встановлено, що інформація, поширена відповідачем 19.08.2016 року, а саме «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям» є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність позивача.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що при заподіяні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Відповідно до ст. 454 ЦК України відшкодування моральної шкоди може бути зменшено судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).

Враховуючи, що інформація, поширена відповідачем 19.08.2016 року, а саме «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям» є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність позивача, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 Оскільки виплата моральної шкоди повинна бути співмірною та розумною, не приводити до збагачення, судова колегія також погоджується з розміром стягнутої моральної шкоди, встановленим оскаржуваним судовим рішенням. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Одночасно доводи представника апелянта ОСОБА_4, що звернення до правоохоронних органів не є підставою для визнання недостовірною інформацією та такою, що не відповідає дійсності та порочить честь та гідність позивача, не заслуговують на увагу, оскільки предметом розгляду даної справи є інформація, поширена публічно відповідачем 19.08.2016 року, а саме «ОСОБА_2, ти злодій, шахрай й крадій, твоє місце за гратами, такі як ти - жиди пархаті, лише можуть красти, калічити людей й розносити хабарі суддям».

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, не підлягають задоволенню вимоги апелянта про стягнення з позивача витрат на судовий збір в сумі 2067 грн. та на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Одночасно, витрати позивача по справі на правничу допомогу адвоката підлягають задоволенню частково, (складання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу - 2,500 грн., участь адвоката у судових засіданнях суду апеляційної інстанції -1000 грн., а всього 3,500 грн.), які підтверджені належними доказами, а саме, договором про надання правової допомоги по цивільній справі від 16 березня 2017 року, ордером серії ОД №381958 від 10.07.2018 року, свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю №2195, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 06.07.2018 року відповідно до договору на правову допомогу (а.с.107-112).

При цьому, судова колегія зазначає, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції підлягають стягненню в порядку ст. 246 ЦПК України.

Таким чином, на підставі ст. ст. 133, 137 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3,500 грн., які документально підтверджені, розраховані виходячи з вимог цивільно-процесуального законодавства, сплачені та є обґрунтовані.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС України в Одеській області 10.05.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в сумі 3,500 (три тисячі п'ятсот) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець