АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6299/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1868/18Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Бутенко С.Б., Кривчун Т.О.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участі представника позивача - адвокатата ОСОБА_2 відповідача - ОСОБА_3 представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

В обгрунтування своїх позовних вимог зазначало, що товариство є балансоутримува-чем гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що відповідачі з 2010 року не проживають в кімнаті НОМЕР_1 та не сплачують комунальні послуги, - просило визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловою кімнатою НОМЕР_1 площею 26,8 кв. м у будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1

Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 12 січня 2017 року позо-вні вимоги ТОВ "Укрторгбуд" задоволено повністю. Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням: житловою кімнатою НОМЕР_1 площею 26,8 кв. м у будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Укрторгбуд" з 1993 року і по даний час є балансоутримувачем будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1

Власником гуртожитку є держава.

Підприємство виконує всі організаційно-розпорядчі функції по утриманню вказаної будівлі гуртожитку.

На протязі певного періоду часу у цьому гуртожитку були прописані (зареєстровані) відповідачі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі з 2010 року не проживають в гуртожитку та не несуть витрат по комунальним платежам, тому в порядку ст. 71 ЖК Української РСР втратили право на користування спірним житловим приміщенням.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду.

Так, згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

З матеріалів справи слідує, що приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 у місті Полтаві під час приватизації Полтавського орендного підприємства будівельно-монтажного управління «Укрторгбуд», як об'єкт соціально-побутового призначення, не увійшло до статутного капіталу закритого акціонерного товариства «Укрторгбуд», залишено на його балансі як об'єкт державної власності (гуртожиток для робітників та службовців).

На даний час ТОВ «Укрторгбуд» є балансоутримувачем гуртожитку за вказаною адресою.

Встановлено, що в 1982 році ОСОБА_5 на склад сім'ї було надано для проживання житлову площу в кімнаті НОМЕР_2 (нова нумерація НОМЕР_1) у гуртожитку за вказаною вище адресою, де також були зареєстровані члени його сім'ї: дружина - ОСОБА_3 та донька ОСОБА_6.

Визнаючи позовні вимоги ТОВ «Укрторгбуд» обгрунтованими, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідачі більше шести місяців без поважних причин не проживають у гуртожитку, тому втратили право користування цим житлом.

Проте повністю з таким висновком районного суду погодитись не можна.

Так, за нормами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними у п.11 Постанови від 18 грудня 2009 року НОМЕР_1 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи).

Суди повинні надати належну оцінку всім доводам сторін у справі, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачі з 2010 року у кімнаті НОМЕР_2 (нова нумерація НОМЕР_1) не проживають, надавши акти від 15 березня 2013 року, від 30 листопада 2015 року, 01 жовтня 2016 року та довідку від 01 листопада 2016 року про наявність у них заборгованості за комунальні послуги на суму 21 022 грн.83 коп. з 2010 року.

В свою чергу, ОСОБА_3, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що не може потрапити до спірної кімнати у гуртожитку через перешкоди з боку ТОВ «Укрторгбуд», яке відключило електричну енергію та теплопостачання, що унеможливлює використання житла за призначенням.

Також в наявному у матеріалах справи листі Фонду державного майна України по Пол-тавській області від 13 листопада 2017 року, адресованому ОСОБА_3, зазначено, що робоча група регіонального відділення провела перевірку стану утримання, зберігання та використання державного майна, що обліковується на балансі товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторгбуд», за результатами якої проводиться відповідна робота. Балансоутримувачу з метою усунення порушень надано акт перевірки до виконання та наголошено на необхідності усунення перешкод у користуванні кімнатами НОМЕР_3 (колиш-ня НОМЕР_4), НОМЕР_1 (колишня НОМЕР_2) шляхом вселення мешканців у спірні кімнати гуртожитку та відновлення електропостачання. Окрім того, до справи долучено і зазначений акт перевірки стану утримання, зберігання та використання державного майна, що обліковується на балансі ТОВ « Укрторгбуд», складений Регіональним відділенням Фонду державного майна України 31 травня 2017 року, який містить пропозиції щодо заходів усунення порушень шляхом відновлення електропостачання в зазначені кімнати гуртожитку /а. с. 143, 194-195/.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на застарілу та неправдиву інформацію, викладену в листі РВ ФДМУ по Полтавській області від13 листопада 2017 року, адресованому ОСОБА_3, як таку, що ґрунтується на рішенні суду у справі №552/4983/13-ц від 14 листопада 2013 року, яке скасоване повністю, а справа повторно переглянута у іншому складі суду і у позові ОСОБА_3 відмовлено.

Проте колегія суддів з такими доводами представника позивача погодитись не може, з наступних підстав.

Так, з доданої представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу копії рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2013 року у справі №552/4983/13-ц за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_6 до ТОВ «Укрторгбуд» про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, вселення та за зустрічним позовом ТОВ «Укрторгбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями у гуртожитку та зняття з реєстраційного обліку, а також копії рішення Київського районного суду м.Полтави від 15 березня 2015 року у цій же цивільній справі №552/4983/13-ц, - встановлено, що судове рішення від 14 листопа-да 2013 року у цій справі скасовано лише в частині первісного позову; в частині зустрічних позовних вимог ТОВ «Укрторгбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями у гуртожитку та зняття з реєстраційного обліку, - рішення суду, яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову, - залишено без змін, та воно є чинним на даний час /а. с. 35-38/.

Зі змісту вказаного судового рішення слідує, що районний суд, відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ТОВ «Укрторгбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 в її інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями у гуртожитку, виходив з доведеності того факту, що з 2007 року позивачі за первісним позовом постійно звертались до правоохоронних органів за захистом своїх порушених прав, відстоювали своє право на проживання у гуртожитку, а отже, підстави вважати, що вони не проживають у спірному гуртожитку без поважних причин, - відсутні.

За нормами ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час вирішення даного спору судом першої інстанції, та за нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, оцінки цим обставинам не надав, не з'ясував поважності причин відсутності ОСОБА_3 за місцем проживання, дійшовши передчасного висновку про її не проживання у наданій їх сім'ї кімнаті гуртожитку більше встановленого ст. 71 ЖК УРСР шестимісячного строку без поважних причин, що, потягло неправильне вирішення спору.

Окрім того, при з'ясуванні відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, повноваження ТОВ «Укрторгбуд», яке є балансоутримувачем гуртожитку, на звернення до суду з цим позо-вом, колегією суддів з наданих представниками сторін у суді апеляційної інстанції доказів встановлено, що договір про делегування Регіональним відділенням ФДМУ по Полтавській області функцій (повноважень) власника гуртожитку державної форми власності за адресою: АДРЕСА_1 з ТОВ «Укрторгбуд», як на час звернення позивача до суду з цим позовом, так і на час розгляду даної справи в апеляційному суді, - не укладено у зв'язку з незгодою товариства з обсягом делегованих повноважень та умовами, які запропоновані Регіональним відділенням. Будь-яких інших належних доказів про наділення ТОВ «Укрторг-буд» такими повноваженнями, в тому числі і на звернення до суду з зазначеним позовом, позивачем суду не надано.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та наявність правових підстав для скасування рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ "Укрторгбуд" про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.

В той же час, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з апеляційними скаргами на вказане рішення суду не звертались, та на представлення їх інтересів у суді ОСОБА_3 не уповноважували, - рішення суду в частині вирішення позовних вимог до цих відповідачів не було предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_3 належить стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 4271 грн. 80 коп. /а.с. 112; 211/.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 січня 2017 року в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме: житловою кімнатою НОМЕР_1 площею 26,8 кв. м у будівлі гуртожитку АДРЕСА_1 - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд" до ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрторгбуд" на користь ОСОБА_3 4 271 грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Бутенко С.Б. Кривчун Т.О.

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.