Постанова

Іменем України

29 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 292/50/18

провадження № 61-44153св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

8 січня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила скасувати наказ №443-к про її звільнення, поновити її на роботі на посаді страхового експерта з охорони праці Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що її звільнення з 29 грудня 2017 року відбулося з порушенням норм трудового законодавства (пункт 1 стаття 40 КЗпП України), оскільки її належним чином не попередили про звільнення, не запропонували вакантні посади.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року позов задоволено частково. Скасовано оспорюваний наказ, поновлено ОСОБА_4 на роботі, стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51 494, 70 грн та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 5 червня 2018 року виправлена описка.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 6 серпня 2018 року апеляційну скаргууправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задоволено частково, рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Змінено дату звільнення ОСОБА_4 Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 2 січня по 20 лютого 2018 року в розмірі 21 203, 10 грн, а на користь держави судовий збір в розмірі 1 409, 60 грн. В решті вимог відмовлено.

10 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2018 року, у якій просила скасувати постанову Апеляційного суду Донецької області від 6 серпня 2018 року та залишити без змін рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 4 травня 2018 року.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що апеляційний суд у порушення вимог статті 89 ЦПК України без урахування доказів у справі дійшов до висновку, що посаду, яку вона займала було скорочено. Також в порушення вимог статей 47, 49-2, КЗпП України відповідач належно її не повідомив про майбутнє звільнення.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження судового рішення, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

25 жовтня 2018 року від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області надійшов відзив на касаційну скаргу, в якій відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки вважає, що оскільки 19 липня 2018 року ОСОБА_4 згідно наказу від 19 липня 2018 року у зв'язку зі звільненням основного, працівника позивачка переведена на посаду страхового експерта з охорони праці Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, де працює на постійній основі. У зв'язку з цим, що спір щодо поновлення на роботі скаржника вичерпаний.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики страхового травматизму - страхового експерта з охорони праці Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Наказом №443-к звільнена з 29 грудня 2017 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. 27 жовтня 2017 року ОСОБА_4 була повідомлена про зміни в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці з 1 січня 2018 року та можливе майбутнє звільнення. Про скорочення посади і звільнення, пов'язане зі зміною в організації виробництва і праці та зміни істотних умов праці ОСОБА_4 була повідомлена 20 грудня 2017 року.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в пункті 1 статті 40 КЗпП України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд першої інстанції, скасовуючи наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області №443-к від 29 грудня 2017 року та поновлюючи позивачку на посаді головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат та медико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму - страхового експерта з охорони праці Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області виходив з того, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з порушенням вимог статі 49-2 КЗпП України, оскільки відповідач не виконав обов'язку ознайомити працівника, який звільняється, з усіма вакансіями на підприємстві, зокрема, не повідомив, що єдина посада, яку вона обіймала, передбачена і в новому штатному розписі відділення, тобтовідповідачем порушено процедури скорочення в частині врахування переважного права позивачки на залишенні на роботі при звільненні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що у ОСОБА_4 відсутнє переважне право на залишення на роботі, оскільки питання щодо наявності переваженого права працівників у залишенні на роботі виникає у випадку скорочення однакових посад. Посада, яку займала позивачка була єдиною у штатному розкладі, який діяв у 2017 році і відсутня у штатному розкладі, чинному з 1 січня 2018 року. Проте, оскільки відповідачем недодержано строк попередження працівника про звільнення, суд змінив дату звільнення позивачки, зарахувавши строк попередження, протягом якого вона працювала,та стягнув з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 2 січня по 20 лютого 2018 року в розмірі 21203, 10 грн (605,82грн х 35 робочих днів).

Встановлено, що з штатних розписів Хорошівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (а. с.42,43) вбачається, що було скорочено ряд посад, зокрема, посаду яку займала позивачка. 30 січня 2018 року позивачці письмово запропоновано вакантну посаду страхового експерта з охорони праці Андрушівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області відповідно до штатного розпису від 1 січня 2018 року. Від запропонованої посади позивачка відмовилася, про що свідчить акт про відмову від підпису в пропозиції від 28 січня 2018 року.

Таким чином посилання ОСОБА_4 на те, що її посада не була скорочена, а лише виведена зі складу певного відділу, із залишенням при цьому тих самих функціональних обов'язків та повноваженьта вона має переважне право на залишення на роботі є безпідставними, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце скорочення посади головного спеціаліста відділу обліку страхувальників, страхових виплат тамедико-соціальних послуг, профілактики виробничого травматизму страхового експерта з охорони праці, яка була єдиною на підприємстві. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

ПостановуАпеляційного суду Житомирської області від 6 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв