Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 753/12832/15-ц

провадження № 61-3347св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року у складі суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Краевць В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі - ТОВ «Ковальська-Житлосервіс») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 січня 2013 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, про надання житлово-комунальних послуг позивачем відповідачу щодо квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 Відповідач своєчасно та в повному обсязі не платить за житлово-комунальні послуги, унаслідок чого станом на червень 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 933,53 грн, інфляційні втрати - 5 921,29 грн, 3% річних - 1 229,02 грн. Вказану заборгованість та судовий збір позивач просив стягнути на свою користь із відповідача.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року позов ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» задоволено. Стягнуто на користь ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» з ОСОБА_2 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 13 933,53 грн, інфляційні втрати - 5 921,29 грн, 3% річних - 1 229,02 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідач не виконав зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, тому на користь позивача слід стягнути суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що договір про надання послуг з тримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладено між сторонами 22 січня 2013 року. Відповідачем надано квитанції з оплати комунальних послуг за період з лютого 2013 року по травень 2015 року включно, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача з оплати комунальних послуг, про стягнення яких заявлено позивачем. Оскільки обов'язки сторін за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між сторонами, виникли з 22 січня 2013 року. А тому відсутні підстави вважати, що унаслідок не виконання зобов'язань за цим договором у відповідача виникла заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з червня 2011 року по січень 2013 року.

У листопада 2016 року ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернулося із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, у якій,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене рішення суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 21 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 22 січня 2013 року, укладеного між сторонами, передбачено, що нарахування за послуги проводяться починаючи з моменту відкриття будинку під заселення. Дану обставину судом не було враховано при прийнятті рішення, у зв'язку чим суд прийшов до неправильного висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно наказу позивача від 23 червня 2011 № 53/1, будинок відкрито під заселення 23 червня 2011 року. Отже, умовами договору передбачено, що позивач проводить нарахування за послуги з 23 червня 2011 року до моменту укладення договору. Відповідач є власником квартири та повинен утримувати майно, що йому належить. При прийнятті рішення, судом не застосовано норми статей 322, 256, частини третьої статті 631 ЦК України, пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У грудні 2016 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін. Заперечення мотивовано тим, що на час передачі квартири інвестору станом на листопада 2010 року у квартирі проводились будівельні роботи. Відповідач не був поінформований про дату відкриття будинку під заселення, про що ним власноручно здійснено запис на договорі від 22 січня 2013 року. Указане свідчить про відсутність будь-яких взаємовідносин з ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» до 22 січня 2013 року. У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача заявив про те, що інформацію про видачу наказу №53/1 від 23 червня 2011 року про відкриття будинку під заселення ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» не поширювала (не розміщувала).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що акт готовності об`єкту житлового будинку АДРЕСА_1,12 в м. Києві складено 01 червня 2010 року. Сертифікатом відповідності № КВ 000310 від 12 серпня 2010 року засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкту.

Апеляційний суд, на підставі акту прийому-передачі квартири інвестору від 11 листопада 2010 року, встановив, що АТ холдингова компанія «Київмісьбуд» (замовник) передав, інвестор - ОСОБА_2 прийняв об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1. У пункті 2.1 цього акту зазначено, що замовником проводяться відповідні будівельні роботи.

Наказом ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» № 53/1 від 23 червня 2011 року визначено, що у зв`язку з початком практичної роботи по обслуговуванню жилого будинку АДРЕСА_1, відкрито будинок під заселення, бухгалтеру розпочати нарахування власникам приміщень та квартири цього будинку з 23 червня 2011 року згідно оформлених договорів.

Апеляційний суд встановив, що 22 січня 2013 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість з оплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 нарахована з червня 2011 року до травня 2015 року включно.

Апеляційний суд встановив, що за період з лютого 2013 року до травня 2015 року включно, відповідачем сплачено суми, які нараховані позивачем для оплати, що відповідають нарахуванням, відображеним і в довідці про нарахування заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Тлумачення частини третьої статті 631 ЦК України свідчить, що сторони в тому чи іншому договорі можуть передбачити застереження про застосування до відносин сторін, що виникли до укладення договору, умов договору, який укладається пізніше.

Як свідчить аналіз договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 22 січня 2013 року у пункті 21 встановлено, що нарахування за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій проводиться починаючи з моменту відкриття будинку під заселення.

Згідно з частинами першою та другою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, при перегляді рішення суду першої інстанції апеляційний суд обмежився висновком про те, що відповідачем надано квитанції з оплати комунальних послуг за період з лютого 2013 року по травень 2015 року включно, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача з оплати комунальних послуг, про стягнення яких заявлено позивачем. При цьому апеляційний суд не звернув увагу на пункт 21 договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 22 січня 2013 року та не перевірив чи існували відносини сторін до моменту укладення договору і чи є підстави для стягнення сум, нарахованих з 2011 року. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права (частина третя статті 411 ЦПК України). Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року скасувати.

Передати справу № 753/12832/15-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило