Постанова

Іменем України

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 718/337/17

провадження № 61-28713св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

третя особа - орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянда М. І., Міцнея В. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

Первісний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2011 року. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на дитину в розмірі 400 грн щомісячно. Розпорядженням Кіцманської районного державної адміністрації Чернівецької області від 03 лютого 2016 року № 39 визначено порядок побачень ОСОБА_5 з малолітньою донькою ОСОБА_6 щонеділі з 15:00 год. до 18:00 год. в житловому будинку та на території господарського двору матері. ОСОБА_5 з грудня 2013 року не надає утримання дитині, не проявляє зацікавленості у навчанні і житті дитини, не спілкується з нею в обсязі, достатньому для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток.

ОСОБА_4 просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_4 чиняться перешкоди у зустрічах з донькою. Починаючи з 2011 року, після розірвання судом шлюбу між ним та ОСОБА_4 та після фактичного припинення спільного їх проживання, він продовжував утримувати та забезпечувати всім необхідним свою доньку, однак був позбавлений змоги приймати активну участь у її вихованні через небажання та перешкоди з боку позивачки, яка забороняє йому бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні, постійно погрожуючи зверненням до правоохоронних органів.

Вказував, що він протягом 2011 року неодноразово приходив до ОСОБА_4 додому, але вона його не впускала, та щоразу викликала правників правоохоронних органів. Постановами ДІМ Кіцманського РВ УМВС від 02 серпня 2011 року, від 26 серпня 2011 року в порушенні кримінальної справи щодо нього відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину. В грудні 2015 року він звернувся із заявою до служби у справах дітей Кіцманської РДА і розпорядженням від 03 лютого 2016 року № 30 йому визначено порядок побачення з малолітньою донькою щонеділі з 15:00 год. по 18:00 год. в житловому будинку та на території господарського двору матері та зобов'язано матір не перешкоджати у спілкуванні з малолітньою донькою. Проте, позивачка жодного разу не впустила його на територію свого домогосподарства. 26 березня 2017 року, у час, визначений розпорядженням Кіцманської РДА, через перешкоди позивачки у побаченні із дитиною, ним був викликаний наряд поліції. Висновком по матеріалах перевірки СО-1184 від 30.03.2017 року перевірку припинено у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 будь-яких правопорушень, та рекомендовано звернутися до суду. Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 400 грн на місяць. Відповідно до повідомлення ПАТ «Укрпошта» № 4.1-12-251 від 05 квітня 2017 року поштові перекази № 18 від 19 грудня 2016 року та № 119 від 20 березня 2017 року адресовані ОСОБА_7, повернені за зворотною адресою у зв'язку із відмовою адресата від їх одержання. Відомості щодо інших поштових переказів відсутні через сплив шестимісячного строку їх зберігання.

ОСОБА_5 просив зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, визначити порядок спілкування та участі у вихованні щонеділі з 15.00 год. по 18.00 год. за місцем проживання дитини.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області в складі судді: Олексюк Т. І. від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 640 грн відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд вважав встановленим ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. При цьому суд першої інстанції послався на висновок органу опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно доньки ОСОБА_6 від 03 лютого 2016 року № 39. При відмові в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про усунення перешкод участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною, суд виходив із недоведеності таких вимог.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнено частково. Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 червня 2017 року скасувано. У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов'язків та виховання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні та вільного спілкування з дитиною задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено способи участі ОСОБА_5 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1: щонеділі з 15.00 год. по 18.00 год. в житловому будинку та на території господарського двору матері.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази ухилення ОСОБА_5 від виконання батьківських обов'язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов'язки. При задоволенні зустрічного позову апеляційний суд вважав, що доведено наявність перешкод у спілкуванні з дитиною, що підтверджується зверненням ОСОБА_5 26 березня 2017 року до поліції з приводу перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з касаційною скаргою, в якій просила оскаржені рішення апеляційного суду скасувати та постановити рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилався на те, що апеляційний судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що після припинення подружніх відносин відповідач злісно ухиляється від матеріального утримання дитини, він не виконує і своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, який є його юридичним обов'язком. Він ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє про неї щонайменшої батьківської турботи, жодного разу не поцікавився життям дитини. Вказує, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив висновок органу опіки та піклування та докази, що підтверджували первісний позов.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2011 року. Сторони. є батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 грудня 2011 року стягнуто аліменти з ОСОБА_5 на дочку у розмірі по 400 грн щомісячно. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Висновком органу опіки та піклування Кіцманської районної адміністрації Чернівецької області № 01-15/7-10 від 12 січня 2017 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5

Апеляційним судом встановлено, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 зроблено органом опіки та піклування відповідно до заяви ОСОБА_4 на підставі довідки № 274 від 21.11.2016 року Мамаївського ЗНЗ І-ІІІ ступенів №1 про те, що ОСОБА_6 навчається в цьому закладі, однак батько дитини протягом навчання дитини до закладу не з'являвся; довідки дирекції Мамаївської музичної школи № 09 від 18 листопада 2016 року про те, що ОСОБА_6 навчається в музичній школі по класу фортепіано, батьківську плату за навчання в школі вносить мати ОСОБА_4; довідки-розрахунку Кіцмаснького районного ВДВС № 4717/02-44 від 28 вересня 2016 року про те, що в ОСОБА_5 станом на вересень 2016 року заборгованість по аліментам становить 24 400 грн; пояснень сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 після розлучення не приходив до дитини та не цікавиться її життям і здоров'ям.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_5 на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах при Кіцманській ЦРЛ не перебуває. ОСОБА_5 проживає в с. Ставчани, зарекомендував себе з позитивної сторони, є ввічливим та врівноваженим.

Тому апеляційний суд, на підставі частини шостої статті 19 СК України, не погодився з висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про з'ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання доньки, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість батька, а також установлення факту саме ухилення ОСОБА_5 від виконання батьківських обов'язків (а не невиконання таких обов'язків).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 26 березня 2017 року звертався до поліції з приводу перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками і те що, батько дитини бажає спілкуватися з дитиною, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні первісного позову.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та дочкою, апеляційний суд обґрунтовано задовольнив зустрічний позов і визначив порядок участі батька у спілкуванні та у вихованні дочки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель