Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 654/997/16-ц

провадження № 61-17201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

СтупакО. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Спілка співвласників майна «Мрія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Колісніченко А. Г., Радченко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом Спілки співвласників майна «Мрія» (далі - ССМ «Мрія») про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги позивачобґрунтовував тим, що він є власником 122 залізобетонних плит огорожі загальною вартістю 25 187,00 грн, розташованих на території колишнього КСП «Сонячне» у с. Новофедорівка Голопристанського району Херсонської області, які перебувають у незаконному користуванні ССМ «Мрія» і голова цієї спілки ОСОБА_5 створює перешкоди у здійсненні демонтажу цих плит.

Посилаючись на викладене, позивач, із урахуванням уточнених вимог, просив зобов'язати ССМ «Мрія» в особі її голови ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у користуванні та розпорядженні 122 залізобетонними плитами огорожі, які розташовані по периметру земельної ділянки колишнього ПСП «Сонячне» та ССМ «Мрія».

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ССМ «Мрія», в особі ОСОБА_5, не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: 122 залізобетонними плитами огорожі, які розташовані по периметру земельної ділянки колишнього ПСП «Сонячне» та ССМ «Мрія».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ССМ «Мрія» користується майном позивача та чинить йому перешкоди вільно користуватися та розпоряджатися ним, оскільки залізобетонні плити є огорожею території ССМ «Мрія».

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ССМ «Мрія» є неналежним відповідачем у справі, оскільки із матеріалів інвентарної справи на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: вул. Леніна, 119 (колишня свиноферма ПСП «Сонячне») та матеріалів цивільної справи вбачається, що на земельній ділянці, на якій знаходяться спірні плити, належить ОСОБА_6, яка передана нею у фермерське господарство «Владислава».

У липні 2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Указує на те, що суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування поновив ССМ «Мрія» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, чим порушив принцип правової визначеності. Крім того, витяг серії EEC номер 724454, є незаконним, оскільки список нерухомого майна, перелічений у рішенні Голопристанського районного суду від 25 лютого 2013 pоку, є вичерпний, і жодного слова про спірні плити огорожі у рішенні немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою від 07 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу передано з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ССМ «Мрія» про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно, визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна свинотоварної ферми, укладений у 2010 році та визнано за нею право власності на нерухоме майно, яке складається із: сторожки, обладнання СТФ, будівлі для забою скота з прибудовою, кормоцехи СТФ, свинарника, свинарника-маточника з прибудовою, свердловини для подачі води.

На підставі цього рішення за ОСОБА_7 двічі здійснювалась реєстрація речових прав на нерухоме майно. Згідно з витягом із державного реєстру від 30 квітня 2013 року до складу об'єкта нерухомого майна огорожа не увійшла, а у витягу з державного реєстру від 14 травня 2015 року включено спірну огорожу (122 залізобетонні плити), довжина якої за відомостями оціночного акту складає 2051 м (а. с. 245).

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв'язку з позовною вимогою, яка пред'являється до нього.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб'єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов'язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов'язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов'язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом за наявності даних про те, що обов'язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У справі, рішення якої оскаржуються, ССМ «Мрія» не є належним відповідачем, оскільки не є особою яка не визнає, порушує чи оспорює право ОСОБА_3 на спірні залізобетонні конструкції.

Крім того, відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 липня 2012 року визнано недійсним акт прийому-передачі та накладу про відчуження ОСОБА_3 плит у кількості 122 штуки від 21 грудня 2011 року недійсними. Зобов'язано ПСП «Сонячне» на виконання мирової угоди передати ССМ «Мрія» плити огорожі СТФ у кількості 122 штуки з випискою відповідної накладної та акта прийому-передачі.

Цим рішенням встановлено, що порушуючи умови мирової угоди, директор ПСП «Сонячне» ЮрченкоМ. П. незаконно відчужив плити у кількості 120 штук ОСОБА_3

Таким чином, Верховний Суд звертає увагу на те, що позивач при зверненні до суду із цим позовом недобросовісно користується наданими йому процесуальними правами та не надав суду всіх документів та судових рішень, які стосуються спірних 122 залізобетонних конструкцій. Такі рішення і документи були надані іншою стороною у справі вже після ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позову, що стало підставою для скасування цього рішення.

Твердження заявника про те, що суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування поновив ССМ «Мрія» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, чим порушив принцип правової визначеності, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За змістом частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року якщо апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, та підстави, вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 вересня 2016 року у задоволенні заяви ССМ «Мрія» про перегляд заочного рішення відмовлено.

27 вересня 2016 року ССМ «Мрія» отримало вказану ухвалу, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

08 жовтня ССМ «Мрія» подало до суду апеляційну скаргу, яку ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв'язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги.

17 березня 2017 року ССМ «Мрія» вдруге подало апеляційну скаргу. Відомостей про те, чи отримувало ССМ «Мрія» ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 26 грудня 2016 року про повернення апеляційної скарги матеріали справи не містять, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції поновив строк на апеляційне оскарження та відкрив провадження у справі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні підстави вважати, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги процесуального права, оскільки вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик