Справа № 226/2722/18
Cправа № 226/2722/18
Провадження № 2/226/955/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, в обґрунтування якого вказала, що на підставі договору дарування квартири від 27.04.2016 їй належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, а відповідач ОСОБА_3 є знайомим колишніх власників квартири. ОСОБА_2 є зареєстрованим у спірній квартирі з 10.03.2004, проте, з 2015 року по теперішній час за адресою реєстрації не проживає без поважних причин, мешкаючи в м.Покровську Донецької області. ОСОБА_3 є зареєстрованим у вказаній квартирі з 06.11.1998, проте з 2005 року за адресою реєстрації не проживає без поважних причин, адреса його проживання їй невідома. Відповідачі жодного разу не виявили бажання проживати за місцем своєї реєстрації, всі обов'язки зі сплати житлово-комунальних послуг виконуються тільки нею. На даний момент вона не має можливості отримати субсидію. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхлм визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням.

Ухвалою судді від 17.10.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 14.11.2018 підготовче провадження, під час якого було задоволено клопотання позивача про допит свідків, закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином сповіщеними про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися без повідомлення причин, відзиву на позов не подали. Відповідач ОСОБА_2 письмово повідомив суд про розгляд справи у йорго відсутність та про те, що він проти позовних вимог не заперечує.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу на підставі договору дарування від 27.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 514, що підтверджується відповідним договором, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на 30.04.2016, технічним паспортом на квартиру, виготовленого станом на 12.03.2007. Вказана квартира належала дарувальнику ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2007 (а.с.9, 10, 11-12).

Шлюб, зареєстрований 14.02.2007 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22.04.2016. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 7, 8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 05.10.2018 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: з 24.12.2008 в якості власника - ОСОБА_1, 1986 року народження, з 10.03.2004 чоловік позивача ОСОБА_2, 1984 року народження, з 24.12.2008 донька позивача ОСОБА_4, 2007 року народження, та з 06.11.1998 ОСОБА_3, 1967 року народження, який у родинних стосунках з власником приміщення не перебуває (а.с.13).

Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 09.10.2018, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2005 та з 2015 року відповідно по день складання акту за адресою: АДРЕСА_1, не проживають (а.с.14).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт непроживання відповідачів за адресою проживання позивача і її доньки декілька років, зокрема, щодо свідка ОСОБА_3 вказали, що цього чоловіка вони взагалі ніколи не бачили і нічого про нього не чули.

Згідно за ст.150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Судом встановлено, що право власності на вищевказану житлову квартиру позивач ОСОБА_1 набула після того, як відповідачі вже були зареєстровані у спірному житловому приміщенні у якості членів сім'ї попередніх власників.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищенаведене та те, що відбувся перехід прав і обов'язків попереднього власника квартири до нового власника, у зв'язку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.150, 156 СК України, 386, 392, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки якої НОМЕР_1 та зареєстроване місце проживання якої: АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_2 та зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2018.

Суддя Ж.Є.Редько