Справа № 604/878/18
Провадження № 2/604/391/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі

головуючого - судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Гамана В.Т.

розглянувши у підготовчому провадженні в залі суду в сел. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 лютого 1996 року у Скориківській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час перебування у шлюбі в них народилося четверо дітей, одна дочка досягла повноліття. Спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутність взаєморозуміння, поваги. Відповідач коштів на утримання дітей не надає. Переконана, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить терміну на примирення не надавати, шлюб розірвати.

Позивач в судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить терміну для примирення не надавати, після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає, діти залишаються проживати з нею.

Відповідач, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав:

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, виданого 01 серпня 2000 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 17 лютого 1996 року Скориківською сільською радою Підволочиського району, актовий запис №1, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «ОСОБА_1».

Під час перебування у шлюбі в сторін народилося четверо дітей, троє з них неповнолітні: ОСОБА_4, 2012 р.н., ОСОБА_5, 2002 р.н., ОСОБА_6, 2003 р.н., що стверджується свідоцтвами про народження відповідно серії НОМЕР_2 від 01 серпня 2012 року, НОМЕР_3 від 08 лютого 2017 року, НОМЕР_4 від 04 квітня 2003 року, спору щодо виховання та утримання дітей між сторонами немає.

Спільне подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На підставі наведеного судом встановлено, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_1», в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 13, 200, 247, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 55, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, жительки с. Скорики Підволочиського району Тернопільської області, паспорт серії НОМЕР_5, виданий 01 грудня 1998 року Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області, до ОСОБА_2, жителя с. Скорики Підволочиського району Тернопільської області, паспорт серії НОМЕР_6, виданий Івано-Франківським МВ УМВСУ в Івано-Франківський області, про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 17 лютого 1996 року Скориківською сільською радою Підволочиського району, актовий запис №1.

Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище - «ОСОБА_1».

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Підволочиського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Сташків Н.Б.