н/п 2/490/1231/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про стягнення безпідставно набутого майна

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отриманих коштів в розмірі 3000 Євро та проценти за користування такими. Позивач вказує, що відповідач приходиться йому сестрою по матері. Позивач вказує, що в 2014 р. він на прохання відповідача надав їй у позику грошові кошти в розмірі 3000 Євро. Позивач вказує, що відповідач відмовляється повертати вказані грошові суми, через що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Центральний районний суд м.Миколаєва рішенням від 30.09.2016 р. відмовив у задоволенні позову, вказавши, що між сторонами не виникло правовідносин з приводу позики грошових коштів. Позивач вказує, що за таких обставин виникають правовідношення за яких відповідач отримала від позивача грошові кошти без будь-яких підстав, оскільки судом, що розглядав справу про позику, - такі підстави не встановлено. Позивач вказує, що за обставинами справи вбачається, що на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 3000 Євро, проте будь-які правові підстави для утримання відповідачем цих коштів не має. Окрім цього, позивач вказує, що за весь час користування грошовими коштами відповідач повинен сплатити проценти відповідно до ст.ст. 1214, 536,1048 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задоволити.

Представник відповідача позов не визнав з підстав вказаних у відзиві на позов. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема відповідач вказує, що переказ коштів від позивача до відповідача був здійсненим у відповідності до вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" і не є помилкою, не є помилковим. Тому відповідач вважає, що даний переказ коштів не є безпідставним. Також відповідач заперечує відносини щодо відступлення права вимоги грошового зобов'язання.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено платіжне доручення від 24 січня 2014 року, згідно якого ОСОБА_3 перевів 500 євро ОСОБА_2.

Судом досліджено платіжне доручення від 27 січня 2014 року згідно якого ОСОБА_3 перевів 1000 євро ОСОБА_2 .

Судом досліджено платіжне доручення від 24 січня 2014 року згідно якого ОСОБА_3 перевів 1000 євро ОСОБА_2.

Судом досліджено платіжне доручення від 22 травня 2014 року згідно якого ОСОБА_4 перевела 500 євро ОСОБА_2.

Судом досліджено договір про відступлення прав вимоги від 05 вересня 2015 року відповідно до якого первісний кредитор ОСОБА_4 передала право вимоги ОСОБА_3 за договором позики від 22 травня 2014 року.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, а саме: за договором від 24 січня 2014 року - 1469, 47 євро,з яких 1000 євро - основна заборгованість, 469,47 євро - проценти; за договором від 27 січня 2014 року - 1468,93 євро, з яких: 1000 євро - основна заборгованість, 468, 93 євро - проценти; за договором від 21 травня 2014 року - 733,19 євро, з яких: 500 євро - основна заборгованість, 233,19 євро - проценти; за договором від 22 травня 2014 року - 733,06 євро, з яких: 500 євро - основна заборгованість, 233,06 євро - проценти. Суд прийшов до висновку, що між сторонами не було укладено договору позики, тому у задоволенні позову відмовив.

Отже, суд виніс рішення про те, що між сторонами не було правовідносин з приводу надання позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 позики.

Відповідач в свою чергу не наводить доказів, про те, що кошти отримані відповідачем від позивача на іншій правовій підставі.

Тож підстави для переведення відповідачу від позивача грошових коштів відсутні, що вказує на застосування до даних відносин Глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав з яких позивачем було надано відповідачу кошти, то суд приходить до висновку, що вони були одержані відповідачем без достатньої правової підстави, а ці кошти є безпідставно набутими, а тому майно підлягає поверненню.

Проте судом було встановлено, що позивачем передано лише частину спірних коштів в розмірі 2500 євро. Кошти в розмірі 500 євро були перераховані відповідачу дружиною позивача - ОСОБА_4.

Системний аналіз норм ст.ст.513,514,515,516 ЦК України вказує, що відступлення боргу і зміна кредитора можливі у договірному зобов?язанні.У даному випадку мають місце позадоговірне зобов?язання - зобов?язання з приводу повернення безпідставно набутого майна.

Відповідно до ч.1 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.2ст.1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 01.11.2017 рік складається з суми отриманої відповідачем - 4891,18 за мінусом суми перерахованої дружиною позивача 22.05.2014 року: 4891,18-807,25 (22.05.2014р.) х 31,26грн. (курс Євро на 01.11.2017р.) = 127663,65грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то згідно ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення коштів в сумі 3000 Євро в вересні 2016 року, тобто довідався про порушення свого права в вересні 2016 році, що свідчить про те, що строк позовної давності позивачем не пропущенний.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню, стягненню підлягає сума перерахованих відповідачу коштів за виключенням суми переказаних жінкою позивача - ОСОБА_4, оскільки відступлення права вимоги можливе у договірному, а не в позадоговірному зобов?язанні. ОСОБА_4 до суду з позовом не зверталася.

На підставі викладеного, керуючись ст ст. 216, 513-516, 536, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст.258, 259, 263-265 299 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 127663 (сто двадцять сім тисяч шістсот шістдесят три) грн. 65 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя