ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1033/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про розподіл спільно набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про поділ майна подружжя ,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про розподіл спільно набутого майна подружжя, та відповідно до останньої редакції від 05 грудня 2016 року ( а. с. 69, 70, 71, ІІ том справи ) просив суд визнати за ОСОБА_5 право власності на 1 / 2 частину спірного автомобіля " TOYOTA AURIS ", державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20 грудня 2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві, визнати спільним боргове зобов"язання за кредитним договором № 490054292 від 24 грудня 2007 року, стягнути з ОСОБА_4, 1 / 2 суми від 133 097 гривень, 66 548 гривень 50 копійок сплачені ОСОБА_3 одноособово по борговому зобов"язанні у відповідності до кредитного договору, визнати право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_1

В свою чергу ОСОБА_4 звернулась з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про поділ майна подружжя, та відповідно до заяви про уточнення позовних вимог ( а. с. 100, 101, 102, 103 ІІ том справи ) просить суд розділити спільне майно шляхом виділення у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 - 1 / 6 частину квартири АДРЕСА_3 та автомобіль " TOYOTA AURIS ", державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20 грудня 2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 27 січня 2017 року ( а. с. 125 ІІ том справи ) ОСОБА_2 первинні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, щодо зустрічних позовних вимог просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Третя особа ПАТ " Альфа - Банк " в судове засідання свого представника не направила про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, 25 липня 1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московської районної державної адміністрації, актовий запис № 740.

Від шлюбу Позивач та Відповідач мають двох дітей: сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2013 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.

За час перебування у шлюбі Позивачем та Відповідачем було спільно придбано автомобіль марки TOYOTA, модель AURIS, 2007 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_4, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8, видане 20 грудня 2007 року УДАІ ГУ МВС України в місті Києві.

Даний автомобіль був придбаний за кредитні кошти, за кредитним договором № 490054292 від 24 грудня 2007 року. Сума кредиту складає 27 299 доларів США 01 цент.

Відповідно до п. 2. 10 кредитного договору даний транспортний засіб є предметом застави, яка згідно частини 2 договору належить позичальнику на праві власності та не відчужений і не обтяжений.

Також подружжям, було придбано квартира № 61, яка розташована за адресою : місто Київ, вулиця Драгоманова, будинок № 12. Дана квартира складається з 3 кімнат загальною площею 54, 8 кв. м. свідоцтво про право власності на квартиру видане Київською міською державною адміністрацією 05 липня 2002 року, серія КВ 73095.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України ).

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, викладені в п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », слід зазначити, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного Кодексу України , за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом ( ст. 11 Цивільного Кодексу України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим Акціонерним Товариством " Альфа - Банк " укладено кредитний договір № 490054292 , відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 27 299 доларів США 01 цент. ( а. с. 12, 13, 14 )

За положеннями статті 65 Сімейного Кодексу України у разі укладення одним з подружжя за час шлюбу договору позики ( кредиту ) в інтересах сім"ї предметом поділу спільного сумісного майна подружжя буде не тільки майно, а й борги за цим договором.

Враховуючи положення п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » де йдеться про те, що до складу майна яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, суд вважає що до складу майна подружжя наявного на час розгляду справи необхідно віднести також і :

- автомобіль " TOYOTA AURIS " державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20.12. 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

- боргові зобов"язання, непогашеної частини отриманого кредиту за договором № 490054292 від 24.12.2007 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об"єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов"язки ( частина перша статті 190 Цивільного кодексу України )

Згідно із частиною першою статті 61 Сімейного Кодексу України об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 Сімейного Кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 Сімейного Кодексу України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім"ї, то цивільні права та обов"язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов"язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов"язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено, що кошти за укладеним за час шлюбу договором позики позивач одержав для погашення кредиту, за який було придбано автомобіль, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, в подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів автомобіль, внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов"язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім"ї, створює обов"язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім"ї.

Таким чином, боргові зобов"язання по кредитним зобов"язанням підлягають розподілу між подружжям.

Водночас за час шлюбу подружжям набуто квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює « право на суд », в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( рішення від 21 лютого 1975 року у справі « Голдер проти Сполученого Королівства » ( Colder v. the United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A № 18 ). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення « спору судом ».

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України " Про судовий збір ", суд вважає за необхідне розділити судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України, ст. 60, 61,69, 70,71 Сімейного кодексу України, 368, 372 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про розподіл спільно набутого майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ПАТ "Альфа-Банк" про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7:

- автомобіль " TOYOTA AURIS", державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20.12. 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- боргові зобов"язання, непогашеної частини отриманого кредиту за договором № 490054292 від 24.12.2007 року, який укладений між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 право власності на 1/2 частку автомобіля " TOYOTA AURIS", державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20.12. 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 право власності на 1/2 частку автомобіля " TOYOTA AURIS", державний номерний знак НОМЕР_1, рік випуску 2007, сірого кольору, № кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8 видане 20.12. 2007 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2;

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2;

Поділити між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 боргові зобов"язання, непогашеної частини отриманого кредиту за договором № 490054292 від 24.12.2007 року, який укладений між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 обов"язок щодо сплати 1/2 частки грошових коштів за кредитним договором № 490054292 від 24.12.2007 року, який укладений між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 обов"язок щодо сплати 1/2 частки грошових коштів за кредитним договором № 490054292 від 24.12.2007 року, який укладений між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3, в решті позовних та зустрічних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 судовий збір у розмірі 3 898 ( три тисячі вісімсот дев"яносто вісім) гривень 87 копійок.

Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 року народження , зареєстрованого за адресою у АДРЕСА_3 та проживаючого у АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрована та проживаюча за адресою у АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_7 судовий збір у розмірі 3 202 ( три тисячі двісті дві ) гривні 08 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12 вересня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК