233 № 233/2287/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
20 вересня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Стадченко О. В., за участі секретаря судового засідання Кравцової Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Макіївської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд /в'їзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька, -
14 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Макіївської міської ради, в якому просить: надати їй дозвіл на переміщення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, через лінію зіткнення на період з 01 червня 2018 року по 30 липня 2021 року, до Автономної республіки Крим на період з 01 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року та до Арабської Республіки Єгипет на період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року без згоди та супроводу батька.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що 18 червня 2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 633. 02 грудня 2011 року шлюб було розірвано відповідно до рішення Червоногвардійського районного суду м. Макіївка Донецької області.Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. До серпня 2014 року вона разом з донькою постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3. У вересні 2014 року вона разом з донькою приїхала до м. Красний Лиман, де вони зареєстровані як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та проживає за адресою : АДРЕСА_4. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, не цікавиться її фізичними та духовним розвитком, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач по справі мешкає у м. Макіївка, на непідконтрольній Українській владі території, будь-які відомості про нього у позивача відсутні з червня 2017 року.
Крім того, позивач зазначає, що є власницею майна, що перебуває на території міст Макіївка та Новоазовськ, у зв'язку з чим змушена виїжджати на тимчасово непідконтрольну територію України з метою відвідування родичів, які там залишились та вирішення побутових питань, пов'язаних з майном.
Позивач ОСОБА_1 вказує, що влітку 2018 року має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці у АР Крим за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення її здоров?я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, а також має намір у квітні-травні 2019 року вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Арабської Республіки Єгипет.
Враховуючи викладене, позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/ виїзд на територію України, яка тимчасово непідконтрольна державній владі України на період з 01 червня 2018 року по 30 липня 2021 року; до Автономної республіки Крим на період з 01 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року та за кордон України до Арабської Республіки Єгипет на період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері ОСОБА_1, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 37).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав.
Представник третьої особи ООП Макіївської міської ради в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2018 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2005 року, який розірвано заочним рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 02 грудня 2011 року у справі № 2-2022/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.8).
Згідно з копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 (а.с. 7) сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач ОСОБА_1 (а.с.4-6) народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 року у м. Макіївка Донецької області, згідно зі сторінкою паспорту з відміткою про місце проживання, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5.
Як вбачається з копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 січня 2015 року № НОМЕР_1 (а.с. 9), неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_4 разом із матір'ю ОСОБА_3, яка є позивачкою у справі.
Відповідач у справі ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 року у м. Макіївка Донецької області, згідно зі сторінкою паспорту з відміткою про місце проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.27 зворот, 28 зворот).
Згідно з довідкою Лиманського відділення поліції Слов?янського відділу поліції в Донецькій області ГУНП НПУ від 12 жовтня 2017 р. (а.с.10) місцезнаходження гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_12 який мешкав за адресою: АДРЕСА_1, в теперішній час не відомо, до кримінальної відповідальності Лиманським ВП ГУНП в Донецькій області не притягувався.
За змістом ч.1 ст.3, ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХП), та ч.7 і ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини.
Позивач, яка має місце реєстрації у м. Макіївка Донецької області, має за необхідність перетин лінії зіткнення на тимчасово неконтрольовану територію України з дитиною, на що не може отримати згоду батька через його перебування на тимчасово окупованій території України та відсутність зв'язку з ним.
Отже, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на переміщення з дитиною на непідконтрольну територію у м.Макіївку, де знаходяться її близькі родичі та житло, узгоджується з правами та обов'язками позивача, покладеними на неї зазначеними вище нормами діючого законодавства та не обмежує відповідача у можливості виконувати свої батьківські обов'язки.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупований територіях у Донецькій та Луганській областях», порядок в'їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території в Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій встановлюється відповідно до цього Закону.
Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупований територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що порядок в'їзду осіб на тимчасово окуповані території Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.5.1.1 та п.5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської області, в'їзд на неконтрольну територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16 річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Правила перетинання держаного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 зі змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого в батьків.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається, зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків.
З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду.
Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
З матеріалів справи випливає, що позивач разом з дитиною ОСОБА_3 має на меті виїхати на відпочинок до Арабської Республіки Єгипет у період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року. Вказана поїздка не порушує прав батька дитини та відповідає інтересам дитини.
Приймаючи до уваги викладене вище та враховуючи, що запланована позивачем поїздка із дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Арабської Республіки Єгипет з метою вивезти на відпочинок та оздоровити дитину, не суперечить чинному законодавству, суд вважає за можливе позовну заяву в цій частині задовольнити та надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на в'їзд з України до Арабської Республіки Єгипет на період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року у супроводі її матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2
Крім того, приймаючи до уваги викладене вище та враховуючи, що перетин лінії зіткнення малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідає її інтересам, та не було встановлено обмежень чи заборон до цього, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо надання неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу на виїзд/в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію України через лінію зіткнення в межах Донецької областіу супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 на період до 30 липня 2021 року.
Разом з тим, в частині позовних вимог щодо надання дозволу дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд з території України до Автономної республіки Крим без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на період з 01 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року необхідно відмовити, оскільки період перебування дитини за межами України сплинув.
Тож позов підлягає частковому задоволенню.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Макіївської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд /в'їзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька - задовольнити частково.
Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 15 червня 2006 року, видане Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 279)дозвіл на виїзд/в'їзд на тимчасово непідконтрольну територію України через лінію зіткнення в межах Донецької областіу супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 на період до 30 липня 2021 року.
Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 15 червня 2006 року, видане Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 279) дозвіл на виїзд за межі України до Арабської Республіки Єгипет на період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: О.В.Стадченко