Справа № 188/1416/18
Провадження № 2/188/652/2018
23 листопада 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі Власенко А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
До суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів, який позивач уточнила після усунення його недоліків.
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач зазначила, що 12.02.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем.
В період шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/996/18 від 26.06.2016 року шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Спільна дитина сторін проживає з позивачем.

Позивач зазначає, що відповідач не бажає надавати матеріальну допомогу на дитину. Вона вважає, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість надавати таку допомогу.

Посилаючись на норми статей 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу (далі - СК) України позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 1860 грн. щомісяця, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити.

Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, в судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення.

Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що сторони 12 лютого 2011 року уклали шлюб, який рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області № 188/996/18 від 26.07.2018 року шлюб сторін розірвано (а.с.6).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 21.06.2011 року виконкомом Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області (а.с.7).

Згідно з довідкою № 858, виданою 27.09.2018 року Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, позивач зареєстрована разом з своїм сином ОСОБА_4 АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Позивачка працює на посаді вихователя в дитячому садку «Казка». Заробітна плата за шість місяців складає 24631,78 після відрахування всіх обов'язкових платежів (а.с. 8).

Правовідносини між сторонами регулюються СК України.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власної дитини. При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача.

Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

При цьому, за приписами ст. 182 СК України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3).

Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, то суд роз'яснює, що така вимога передбачена п. 4 ч. 1 ст. 164 ЦПК України і вона підлягає застосуванню виключно в наказному провадженні, як норма не матеріального, а процесуального права. Оскільки позивач звернулася до суду з позовною заявою у позовному провадженні, в задоволенні такої вимоги слід відмовити, як не передбаченої приписами СК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

В Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то він визначений у ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» у відсотках до заробітної плати (доходу) без обмежень в розмірі суми грошових коштів.

На підставі досліджених доказів та, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько малолітньої дитини повинен піклуватися про неї та утримувати її, однак матеріальної допомоги на утримання сина не надає, суд приходить до висновку, що відповідач повинен виплачувати аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі 1860 грн. щомісяця, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання до суду позовної заяви.

Позивача відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі, визначеному згідно з ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За нормою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн., в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі зазначеного, ст.ст. 141, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 280-284, 289, 352, 354, п.1ч.1 ст.430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, адреса місця проживання: 52751, АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.09.2018 року до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя П. О. Бурда