РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача адвокат ОСОБА_4 просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12323,30 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 704,80 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 8100,00 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 26.10.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено договір страхування наземного транспорту №3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1. У відповідності до умов даного Договору, страхова компанія взяла на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 05.03.2017 року в АДРЕСА_3, мала місце ДТП за участю автомобіля ВАЗ д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням відповідача та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 Внаслідок вище вказаної ДТП застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 06.03.2017 року, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. Згідно Рахунку-Фактури №Зиф-0339945 від 06.03.2017 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 склала 24646,57 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору страхування, на підставі страхового акту №2331-02 від 27.03.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 24646,57 грн., тобто розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 24646,57 грн. Відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова, вказана ДТП сталася внаслідок порушення двома учасниками дорожнього руху ПДР. Тому, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 27.03.2017 року. У свою чергу, відповідач як водій транспортного засобу ВАЗ д.р.н. НОМЕР_3, не був забезпечений договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП. Таким чином, загальний розмір відшкодування збитків, що пов'язані з вищевказаною ДТП покладається на учасників дорожнього руху солідарно, а відтак сума завданих збитків, що підлягає стягненню з відповідача складає 12323,27 грн. 18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладено договір №18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту №3-01 від 26.10.2016 року. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 8100 грн., які представник позивача також просить стягнути з відповідача.

Представником відповідача ОСОБА_1 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 12323,30 грн., та заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8100,00 грн., оскільки позивачем не надані докази щодо обсягу

наданих послуг і виконаних робіт адвокатом, та розрахунок їх вартості, що сплачена, та відсутній документальний розрахунок та обгрунтування витрат на правову допомогу, також відсутній деталізований опис виконаних робіт. Крім того, витрати на правничу допомогу в розмірі 8100,00 грн. складають близько 66% від розміру ціну позову, що є необгрунтованим. Крім того, у здійсненій ДТП винні обидва водія, та відповідач відремонтував власний автомобіль за свій рахунок.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_4 надіслано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що позивач в досудовому порядку звертався до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідач залишив її поза увагою, та вказані витрати на правову допомогу підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера №002/29/03 від 30.05.2018 року, та в позові про вказані витрати було зазначено у попередньому розрахунку.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, повідомлені в установленому законом порядку, від представника позивача адвоката ОСОБА_4 надійшли до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення коштів в порядку регресу в розмірі12323,27 коп., та надала до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначила, що відповідач є батьком трьох неповнолітніх дітей, є пенсіонером, свій власний автомобіль відремонтував за власний рахунок, та витрати на правову допомогу складають 66% від ціни позову.

Ухвалою судді від 16.07.2018 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження.

26.10.2016 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_5 було укладено договір страхування наземного транспорту №3-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1. У відповідності до умов даного Договору, страхова компанія взяла на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. В подальшому також було укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2017 року о 15 год. 45 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3 по вул. Лісопарківська, 7 у м. Харкові, змінюючи напрямок руху не впевнився, що це буде безпечно та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що спричинило пошкоження транспортних засобів та заподіяло матеріальні збитки, чим ОСОБА_3 порушив п. 10.1 ПДР України. Також, 05.03.2017 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2 по вул. Лісопарківська, 7 у м. Харкові, перед початком обгону не впевнився, що попереду автомобіль НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 подав сигнал повороту ліворуч, який рухався по тій смузі, що спричинило пошкодження транспортних засобів та заподіяно матеріальні збитки, чим порушив п. 14.2Б ПДР України.

ДТП мало місце з вини відповідача та водія ОСОБА_5, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року, яка набула чинності.

Водій забезпеченого автомобілю ОСОБА_5 06.03.2017 року повідомив ПрАТ «СК «ВУСО» про дану ДТП, та звернувся до нею з заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого було складено акт ( протокол) огляду транспортного засобу від 06.03.2017.

ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснила виплату страхового відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_5 в розмірі 24646,57 грн.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 13, 78,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути

підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України, встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладено договір №18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування наземного транспорту №3-01 від 26.10.2016 року.

На адресу відповідача позивачем було направлено вимогу щодо компенсації виплаченого страхового відшкодування, проте сума страхового відшкодування погашена не була.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що оскільки ПрАТ «СК «ВУСО» здійснено виплату страхового відшкодування, то до позивача перейшло право вимоги про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в загальному розмірі 12323,27 грн. до відповідача, оскільки ДТП мала місце з вини обох водіїв, що не оскаржується самим представником відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист

прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги №002 від 29.03.2018 року укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_4, та додаткова угода до нього від 30.05.2018 року, квитанція до прибуткового касового ордера №002/29/03 від 30.05.2018 року про сплату позивачем 8100,00 грн. відповідно до договору від 29.03.2018 року, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачу адвокатом ОСОБА_4, який участь в судових засіданнях не брав, надав позивачу правову допомогу, яка складається з наступного: підготовка позовної заяви для подачі позову до суду - 3524,00 грн., підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову до суду - 2819,20 грн., організація та оплата судового збору - 352,40 грн., відправка позову до суду - 352,40 грн., компенсація витрат на канцтовари та поштове відправлення - 347,20 грн., та представництва інтересів позивача в суді - 704,80 грн., тобто фактично адвокатом надав позивачу правничу допомогу у вигляді підготовки позовної заяви для подачі позову до суду, а інші витрати щодо копіювання матеріалів, організації та сплати судового збору, відправки позову до суду, компенсації витрат на канцтовари та поштове відправлення не відносяться до робіт пов'язаних з наданням позивачу саме правничої допомоги. Тому зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8100,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, оскільки відповідач є пенсіонером, та має трьох неповнолітніх дітей на своєму утриманні.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3524,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов'язану з підготовкою позовної заяви для подачі її до суду.

Судові витрати позивача, понесені у зв'язу з оплатою судового збору, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 137, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, завдані збитки в порядку регресу в розмірі 12323 (дванадцять тисяч триста двадцять три) гривень 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, витрати на правову допомогу в розмірі 3524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_2, місце перебування: АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4.

Відповідач - ОСОБА_3, місцеперебування: АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5.

Повний текс рішення складено 19 листопада 2018 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ