Справа № 2-3881/12
Провадження №6/369/211/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 м. Київ

Києво-Святошинськийрайонний суд Київськоїобласті в складі:

головуючогосудді ОСОБА_1,

за участі секретаря Водала А.Ю.

заявника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа відділ Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про поділ майна подружжя, визнання права власності, вселення та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації,

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання. Свої вимоги мотивував тим, що 28 листопада 2016 року апеляційним судом було прийнято рішення тому просить поновити пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання від 12 січня 2015 року, виданого Києво-Святошинським районним судом та долучити вимоги на підставі вказаного рішення. Вказав, що не зміг предявити до виконання виконавчий лист від 12 січня 2015 року про вселення та зобовязання не чинити перешкоди протягом року, оскільки рішення Києво-Святошинського районного суду від 31 травня 2013 року неодноразово оскаржувалось до апеляційного суду та касаційного суду, а рішення прийнято 28 листопада 2016 року.

Просив суд поновити пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі 2-3881/12 про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, розташований в с.Горенка по вул. Київська, 2 та зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування житловим будинком; про стягнення з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1500 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_2 подану заяву підтримав. Просив задоволити подану заяву.

У судовому засіданні ОСОБА_3В проти позову заперечувала, подала суду письмові заперечення. Вказала, що рішення суду в частині вселення та зобовязання вчинити дії набрало законної сили 28 серпня 2013 року, оскільки не скасовувалось в цій частині. Ще 30 січня 2015 року за клопотанням позивача йому було поновлено строк для предявлення виконавчого листа для примусового виконання. Але ОСОБА_2 без поважних причин не предявив його до примусового виконання, тому підстави для задоволення заяви відсутні. Просила відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено, виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки «Міtsubishi L200» 2007 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 60986,50 грн. у якості грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності 1/2 частини автомобіля марки «Міtsubishi L200», 2007 року випуску.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 серпня 2013 року рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Вселено ОСОБА_2 до будинку по вул.Київській 2 у с.Горенка та зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні будинком. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2013 року рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року рішення Апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано спірний будинок по вул.Київській 2 у с.Горенка та земельну ділянку площею 0,1040 га спільною сумісною власністю. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1040 га. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано спірний будинок по вул.Київській 2 у с.Горенка, що був предметом договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 року спільною сумісною власністю подружжя та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання обєктами спільної сумісної власності нерухомого майна та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки скасовано і ухвалити нове, яким позов в цій частині задоволені частково. Визнано обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_2 житловий будинок з приналежними до нього прибудовою, будівлями та спорудами, що розташований по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з приналежними до нього прибудовою, будівлями та спорудами, що розташований по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1040 га, кадастровий номер :01:003:5001 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області. Стягнено із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1500 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Постановою Верхового Суду від 02 травня 2018 року рішення апеляційного суду від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Аналізуючи вищевказані судові рішення суд приходить до висновку, що предметом перегляду в судах апеляційної та касаційної інстанціях після серпня 2013 року було рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про визнання обєктами спільної сумісної власності житлового будинку та земельної ділянки по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області та визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаного майна.

З матеріалів справи встановлено, що 29 грудня 2014 року ОСОБА_2 подав заяву про видачу виконавчого листа на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2014 року, який отримав 13 січня 2015 року (а.с.160а т.3).

19 січня 2015 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_2 про продовження терміну дії виконавчого листа (а.с. 162 т.3).

З наявної копії виконавчого листа (а.с.163 т.3) вбачається, що строк предявлення до примусового виконання до 20 листопада 2014 року.

23 січня 2015 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла заява ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання (а.с.168, т.3).

З наявної копії виконавчого листа (а.с.171 т.3) вбачається, що строк предявлення до примусового виконання до 21 серпня 2014 року.

Також встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 30 січня 2015 року поновлено ОСОБА_2 строк предявлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 369/3881/13 (провадження № 2/369/275/13) про вселення ОСОБА_2 в житловий будинок, розташований в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Київська, 2 та зобовязання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком.

Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк для предявлення виконавчого листа до виконання (справа № 369/4925/14-ц, провадження № 2/369/3881/14ц) від 15 січня 2015 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2013 року № 2-3881/12 в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення у власність ОСОБА_2 автомобіль марки «Mitsubishi L200» 2007 року випуску (шасі MMBJRKB407DO55442) та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 60 986,50 грн. в якості грошової компенсації, замість її частки у права спільної сумісної власності на ? частину вищезазначеного автомобіля та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 717,17 грн.

З матеріалів цивільної справи встановлено, що після поновлення строку дана справа також неодноразово перебувала на розгляді в судах апеляційної та касаційної інстанціях. 26 грудня 2016 року ОСОБА_2 повторно звернувся до суду із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання. (а.с. 141т.5). Разом з тим, дана заява не була розглянута у строки, встановлені ст. 371 ЦПК України, через направлення справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

12 липня 2018 року цивільна справа №2-3881/12 повернута до районного суду.

Згідно розпорядження керівника апарату 02 серпня 2018 року проведено повторний авто розподіл та розгляд заяви ОСОБА_2 передано до провадження судді Пінкевич Н.С.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст 11 вищевказаного Закону визначено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобовязані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Ст.12 визначає строки предявлення виконавчих документів до виконання. Переривання строку давності предявлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку

Так, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Встановлено, що ОСОБА_2 отримав виконавчий лист 13 січня 2015 року, ухвала про поновлення строку прийнята судом 30 січня 2015 року. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про пропуск строку для предявлення виконавчого листа до примусового виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України підставою для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа документу є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання пов'язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Із змісту поданої до суду заяви ОСОБА_2 вбачається, що поважною причиною є тривалий та неодноразовий перегляд судових рішень в судах апеляційної та касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду від 21 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, про вселення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні будинком не виконано, а ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що рішення є обов'язковим для виконання.

Крім цього, у своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі «ОСОБА_4 проти України» Європейський суду з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

При вирішенні даної заяви суд враховує, що на даний час прийнято остаточне рішення по справі (рішення Апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2016 року а.с.64-73, т.5), яким за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину: житлового будинку з приналежними до нього прибудовою, будівлями та спорудами, що розташований по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області та земельної ділянки площею 0,1040 га, кадастровий номер :01:003:5001 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована по вул.Київська 2 у с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області.

Тому доводи заяви суд вважає обґрунтованими, а право ОСОБА_2 на користування та володіння власним майном (в тому числі проживати) підлягає відновленню шляхом поновлення строку для примусового виконання судового рішення.

Щодо доводів ОСОБА_3 про неповажність причин пропуску слід вказати, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях констатує, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини»; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства»; а також у справі «Z. та інші проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи те, що можливість відмови у задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання передбачена нормами цивільно-процесуального законодавства, з огляду на тривалість пропуску такого строку та тривалість всього судового розгляду по суті спору, наявність доказів поважності причин його пропуску, відмова у поновленні такого строку суперечитеме міжнародно-правовим актам щодо захисту прав і свобод людини та практиці Європейського суду з прав людини (в тому числі на користування власністю), а поновлення строку в даному випадку переслідуватиме легітимну мету та збереже розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями, доводи ОСОБА_3 про неповажність причин, порушить права позивача на справедливий судовий розгляд і є необґрунтованими та підлягають відхиленню. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви в цій частині.

Разом з тим, ст..433 ЦПК України не передбачено такого права суду включати до виконавчого листа, виданого по одному рішенню, рішення з іншого рішення. Встановлено, що Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2016 року також Стягнено із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1500 гривень.

ОСОБА_2 не отримував виконавчий лист щодо стягнення коштів в цій частині, тому доводи заяви є необґрунтованими і в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 433 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 задоволити частково.

Поновити ОСОБА_2 строк предявлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі № 369/3881/13 (провадження № 2/369/275/13), виданий 12 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя