Провадження 2/206/828/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про стягнення суми, звернення стягнення на предмет іпотеки, реєстрацію права власності, скасування заборони на нерухоме майно,

за участі представників:

третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5,

третьої особи

Департаменту АПДП ДМР Гуртового В.Ю.,

в с т а н о в и в:

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 на його користь за договором позики від 29 листопада 2016 року в сумі 1 000,00 гривень. (а.с.2-4).

08 грудня 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та заявив позов і до позичальника ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1 і земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_2, площею 0,2га, про реєстрацію його права власності на вказане нерухоме майно та про скасування заборони на вказане майно, зареєстроване на підставі ухвали Самарського районного суду м.Дніпропетровська (а.с.18-21).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 листопада 2016 року між ним та ОСОБА_3 (надалі Позичальник) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстровим №1463, згідно з яким він надав у позику Позичальнику грошові кошти в сумі 500 000,00 гривень на строк до 29 вересня 2017 року. Позивачем в повному обсязі були виконані зобов'язання за Договором позики. Підписання цього договору сторонами підтверджує цей факт. Натомість ОСОБА_3 свої обов'язки по поверненню позики станом на момент подання позову не виконав. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики між позивачем та ОСОБА_2 (надалі Поручитель) був укладений договір поруки від 29.11.2016 року. Відповідно до п. 1.1. Договору поруки Поручитель на добровільних засадах зобов'язується солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед Кредитором за виконання Позичальником зобов'язань за договором позики від 29 листопада 2016 року. В пункті 2.1. Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору позики, Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у сумі 1 000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню грошових коштів між ним та ОСОБА_3 29 листопада 2016 року було укладено іпотечний договір, надалі - Договір іпотеки, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики, ОСОБА_3 передала в іпотеку позивачу нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею - 290,0 кв.м. під АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_1, за цією ж адресою, площею 0,2 га, на якій розташовано вищевказане домоволодіння. Але отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №92283123 від 19.07.2017 року йому стало відомо, що нерухоме майно ОСОБА_3 обтяжено, а саме встановлена заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження 19521891, зареєстрована на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська №206/230/17 від 06.02.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34344754. Таким чином, у випадку визнання права власності на предмет іпотеки за ним, заборони накладені на нерухоме майно будуть обмежувати його право власності.

16 травня 2018 року представником третьої особи ОСОБА_4, через канцелярію суду подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач посилався на договір позики від 29.11.2016 року, укладений між ним та його матір'ю ОСОБА_3 та посвідчений нотаріально. Предметом договору позики являлись грошові кошти в сумі 500000,00 грн., які передані позивачем Позичальникові - ОСОБА_3 Строк повернення грошових коштів - 29 вересня 2026 року, тобто десять календарних років. Надалі позивач стверджує, що 02 лютого 2017 року до договору позики були внесені зміни стосовно строку повернення грошових коштів - термін повернення скорочений до 29 вересня 2017 року. При цьому суду не надано жодного доказу щодо внесення відповідних змін до договору позики. Додаткова угода, що наявна в матеріалах справи, укладалась в простій письмовій формі 02 лютого 2017 року. Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_3 свої обов'язки по поверненню позики станом на момент подання позову не виконав, тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню 1000,00грн. за договором поруки. Договір поруки взагалі є фіктивним. Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2016 року не відповідають діючому законодавству України. По-перше, строк повернення позичальником грошових коштів в сумі 500000,00 грн. не настав, оскільки відповідно до п. 3 договору позики від 26.11.2016 року строк повернення коштів визначений сторонами до 29 листопада 2026 року. Цей строк сторонами не змінений. По-друге, іпотечний договір від 29.11.2016 року укладений між позивачем та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Занько Е.П., взагалі не існував, оскільки був скасований. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 року по справі № 206/230/17, що набрало законної сили 23.05.2017 року, договір іпотеки визнаний недійсним. 01.06.2017 року його державна реєстрація на підставі відповідного рішення суду була скасована тим самим нотаріусом Занько Е.П. Таким чином, позивач вимагає звернути стягнення за неіснуючим договором іпотеки. Стосовно вимоги позивача зареєструвати за ним право власності на нерухоме майно домоволодіння на АДРЕСА_1 та земельної ділянки за тією ж адресою, то іпотекодавцем за скасованим договором іпотеки від 26.11.2016 року була ОСОБА_3 право власності якої на предмет іпотеки зареєстровано приватним нотаріусомКравченко О.О. 13.06.2016 року за реєстровими номерами 660,661. Цим же приватним нотаріусом 01.06.2017 року скасовано право власності на об'єкт нерухомості за ОСОБА_3 Таким чином, з 01.06.2017 року особа на прізвище ОСОБА_3 не являлась ні іпотекодавцем, ні власником домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1. На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 року то справі № 206/230/17 власником житлового АДРЕСА_1 з 12.10.2017 року являвся ОСОБА_11, поновлений та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 23012526 від 12.10.2017 року. Реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна НОМЕР_2. Щодо позовної вимоги про скасування заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження № 19521891, зареєстровану на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська № 206/230/17 від 06.02.2017 року. Зазначена позовна вимога не містить опису підстав її накладення та належного обґрунтування, чому заборона має бути скасована. Позивач зазначає в заяві, що із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 92283123 від 19.07.2017 року йому стало відомо, що нерухоме майно ОСОБА_3 обтяжено. При цьому з 01.06.2017 року право власності ОСОБА_3 було скасовано, нерухоме майно їй не належало (а.с.120-123).

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 наполягав на розгляді справи по суті і відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради - Гуртовий В.Ю. в судовому засіданні просив розглянути справу згідно чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_12 не використали своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

23 листопада 2017 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження та призначено судове засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с.14).

08 грудня 2017 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.18-21).

18 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.29).

18 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.30).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 листопада 2016 року в сумі 1 000,00 гривень. В рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 29.11.2016 року в розмірі 500 000,00 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею - 290,0 кв.м. під АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1, площею 0,2 га, на якій розташовано вищевказане домоволодіння, шляхом набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею - 290,0 кв.м. під АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1, площею 0,2 га. Зареєструвано право власності на нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) загальною площею - 677,9 кв.м., житловою площею - 290,0 кв.м. під АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1, площею 0,2 га за ОСОБА_1. Скасувано заборону на нерухоме майно, номер запису про обтяження 19521891, зареєстровану на підставі ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська №206/230/17 від 06.02.2017, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34344754 від 20.03.2017 року (а.с.32-35).

01 лютого 2018 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року (а.с.43-46).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року скасувано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, про звернення стягнення на предмет іпотеки, про реєстрацію права власності, скасування заборони - направлено для розгляду за встановленою підсудністю до Самарського районного суду м.Дніпропетровська. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 704грн. на повернення судових витрат (а.с.107-109).

Ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року дана цивільна справа прийнята до провадження, призначено підготовче засідання, залучено ОСОБА_4 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.113).

23 травня 2018 року судом залучено Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

25 травня 2018 року третьою особою ОСОБА_4 подано клопотання про об'єднання в одне провадження цивільні справи № 200/20324/17 та № 206/2787/18 (а.с.137).

Ухвалою від 09 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про стягнення суми, звернення стягнення на предмет іпотеки, про реєстрацію прав власності, скасування заборони (а.с.139).

Ухвалою від 19 липня 2018 року у задоволенні клопотання третьої особи ОСОБА_4 про об'єднання в одне провадження цивільних справ відмовлено (а.с.148).

08 серпня 2018 року від представника третьої особи ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_14, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи по суті і відмовити у задоволенні позову (а.с.151-152).

Судом встановлено, що 29 листопада 2016 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) був укладений Договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстровим №1463.

Згідно п. 1 Договору позики Позикодавцем передано у власність Позичальникові грошові кошти в безготівковому вигляді в сумі 500 000,00 грн. (п'ятсот тисяч гривень 00 копійок), а Позичальник зобов'язався повернути в обумовлений договором термін таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до п. 2 Договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання договору. Підписання цього договору сторонами підтверджує цей факт.

Пунктом 3 цього договору визначено, що Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцю позику у строк не пізніше 29 листопада 2026 року.

Пунктом 5 цього договору визначено, що для забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення позики у встановлений договором термін Позичальник зобов'язується укласти з Позикодавцем договір іпотеки нерухомого майна Позичальника на весь період дії договору (а.с.8-9).

29 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язується солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед кредитором за виконання Позичальником зобов'язань за договором позики від 29 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстровим №1463, згідно якого Позичальник повинен в строк, визначений в договорі позики, повернути кредитору грошові кошти в сумі 500000,00грн. (а.с.10-11).

Відповідно до п. 1.2. Договору поруки сторони договору встановлюють, що зобов'язання Поручителя перед Кредитором є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та Договором позики, не потребують.

В пункті 2.1. Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору позики, Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у сумі 1 000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок).

У відповідності до п. 2.4. Договору поруки у випадку невиконання Позичальником Боргових Зобов'язань перед Кредитором за Договором позики, Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов'язань в обсязі, передбаченому п.2.1. цього договору.

02 лютого 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до договору позики від 29 листопада 2016 року та викладено в новій редакції пункт 3 Договору позики, яким передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцю позику у строк не пізніше 29 вересня 2017 року (а.с.12).

29.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер - НОМЕР_1, за цією ж адресою (а.с.22-23).

З цього договору видно, що предмет іпотеки є особистою приватною власністю іпотекодавця і належить йому на підставі договорів дарування домоволодіння за реєстровим № 660, та земельної ділянки за реєстровим № 661, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченком О.О. 13.06.2016 року (п.2.1).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19 липня 2017 року на нерухоме майно ОСОБА_3 наявне обтяження № 19521891 на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2017 року справа № 206/230/17. Обтяжувач: Самарський районний суд м. Дніпропетровська, особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_4 (а.с.24-25).

З цієї ж довідки видно, що відомості про право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 станом на 19.07.2017р. відсутні. Наявне лише право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.06.2016 року. Відомості з державного реєстру іпотек відсутні.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2017 року, яке набрало законної сили 23 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування житлового АДРЕСА_1 між ОСОБА_11 та ОСОБА_3 від 13 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кравченко О.О., зареєстрований в реєстрі за №660. Скасувано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 14965736. Визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 29.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1464. Скасувано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, номер запису про обтяження 17712522. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати по справу в сумі 6176 грн.(а.с.38-39).

28 вересня 2017 року ухвалою судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська роз'яснено заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2017 року у цивільній справі №206/230/17, провадження №2/206/453/17, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_11 та ОСОБА_1, треті особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко Олександр Олексійович, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович, Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації та іпотеки. Зазначено, що скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 14965736, як наслідок, тягне за собою поновлення запису про реєстрацію зазначеного права за попереднім власником - ОСОБА_11, іпн.НОМЕР_4, яке раніше було зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.09.2005 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5, 28.09.2005 року виданого виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.49).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 червня 2017 року право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 01.06.2017 року скасовано (а.с.54).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.10.2017 року право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано з 12.10.2017 року за ОСОБА_11 (а.с.55).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.06.2017 року іпотека скасована (а.с.52).

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1. ст. 629 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом встановлено наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відносин, що виникли з договору позики та ОСОБА_2, що виникли з договору поруки.

Дійсно відповідно до п. 8 договору позики у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю згідно із визначеним у п. 3 договору строком, позикодавець вправі буде стягнути неповернуту частину позики, а також неустойку в спосіб передбачений договором або договором іпотеки на власний розсуд у рамках чинного законодавства.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.11.2016 року в рахунок погашення заборгованості по договору позики від 29.11.2016р., зареєструвати за ним право власності на нерухоме майно і скасувати заборону на нерухоме майно.

Дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили визнано недійсним договір іпотеки нерухомого майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 29.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрований в реєстрі за №1464 та скасувано державну реєстрацію обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, накладену на підставі договору іпотеки від 29.11.2016 року, номер запису про обтяження 17712522.

Крім цього, відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, договір позики від 29.11.2016р. було вчинено сторонами у нотаріальній формі.

Додаткова угода від 02.02.2017 року до договору позики від 29.11.2016 року щодо внесення змін до п. 3 строк виконання договору позики у строк не пізніше 29.09.2017р. вчинена у простій письмовій формі, що не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до п. 3 договору позики від 29.11.2016 року позичальник зобов'язався повернути позику у строк не пізніше 29.11.2026 року.

Таким чином строк повернення коштів за договором позики не настав.

В пункті 2.1. Договору поруки сторони договору визначили, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Договору позики, Поручитель несе відповідальність перед Кредитором у сумі 1 000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок).

У відповідності до п. 2.4. Договору поруки у випадку невиконання Позичальником Боргових Зобов'язань перед Кредитором за Договором позики, Кредитор має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов'язань в обсязі, передбаченому п.2.1. цього договору.

Враховуючи викладене позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню, оскільки не настав строк повернення коштів за договором позики.

Так, вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач взагалі не надав суду жодного доказу на підтвердження неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков