АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5892/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1478/18Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання, як непрацездатного батька у розмірі 500 грн. на місяць, посилаючись на те, що сином не надається йому матеріальна допомога, якої він потребує.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 350 грн., починаючи із 16 вересня 2014 року довічно.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом другої групи, за станом здоровя перебуває під наглядом лікаря, потребує лікування.

За правилами ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Ухвалою Київського районного суду від 23 квітня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 29 жовтня 2014 року відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який у апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, позивач вважає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а підстави для стягнення з нього аліментів відсутні.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Згідно із п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи 29 жовтня 2014 року, на що посилається в апеляційній скарзі.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повістку про виклик у засідання призначене на 29 жовтня 2014 року замість відповідача отримала його мати ОСОБА_4 21 жовтня 2014 року ( а.с. 28)

24 жовтня 2014 року до суду першої інстанції надійшло пояснення ОСОБА_4 в якому вказала, що отримала повістку на імя сина, проте на даний момент її син за зареєстрованою адресою не проживає, оскільки він знаходиться за межами України, його адреса їй не відома.

Тобто, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача, про час і місце судового розгляду, що порушує його права як сторони по справі.

Відтак, вказана обставина є обовязковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового по суті справи.

Згідно матеріалів справи позивач - ОСОБА_3 є батьком відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3 є інвалідом другої групи, яка безтерміново йому встановлена 08 серпня 2014 року. За станом здоров'я перебуває під наглядом лікаря, потребує лікування (а.с.7).

Позивач постійного житла не має, на час розгляду справи проживав та тимчасово зареєстрований в Центрі адаптації для бездомних осіб та звільнених з місць позбавлення волі.

ОСОБА_3 при розгляді справи судом першої інстанції пояснив, що на час розгляду справи йому вже призначена пенсія по інвалідності.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є пенсіонером та за станом здоров'я потребує лікування. Вказано, що при винесенні рішення та визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров'я та матеріальний стан сторін по справі. Але за відсутності даних щодо наявності у відповідача постійного місця роботи та розміру його заробітної плати, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - у розмірі 300 грн. на місяць.

Проте, колегія суддів також не може погодитися з дам рішенням суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 чинного ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якого обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що його батьки розлучилися в 2004 році. За час шлюбу позивач ніколи не працював, жодної матеріальної допомоги сімейному бюджету не надавав, постійно зловживав алкогольними напоями, перебував на обліку в ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 вихованням сина не займався, постійно вчиняв сварки та застосовував насильство щодо неї та сина, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надавав.

При цьому, жодних доводів на спростування даних тверджень позивач не навів та доказів не надав. Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Крім того, особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Тобто, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Згідно довідки наданої Управлінням соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації №01-59/4690 від 20 серпня 2018 року розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 2847,00 грн. (за вересень, жовтень, листопад, грудень по 711,75 коп.); розмір державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам 2 групи за період з 08 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 4530,71 грн. (за серпень 734,71 грн., за вересень, жовтень, листопад, грудень по 949,00 грн.); розмір компенсаційних виплат на продукти харчування особам, які віднесені до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 01 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року становить 539,99 грн. (за вересень 107,80 грн., за жовтень, листопад по 154,00 грн., за грудень 124,19 грн.).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць на осіб, які втратили працездатність, - 949 гривень.

Із зазначеного вбачається, що на момент подачі позову та розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 мав дохід, що значно більший аніж прожитковий мінімум встановлений для відповідної групи осіб на місяць.

Тоді як, матеріали справи не містять доказів того, що отримуваний ним дохід не забезпечує його потреб.

Також, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 працює, має будь-який дохід та може надавати матеріальну допомогу.

Сам ОСОБА_2 при розгляді справи у суді апеляційноїінстанції пояснював, що на час подання позовної заяви та ухвалення судового рішення та і на даний час він не працює, та не має будь-яких доходів. Дане пояснення відповідача жодним чином не спростовано.

Враховуючи викладене, те, що на час ухвалення рішення позивач отримував дохід, який перевищував прожитковий мінімум, ним не доведено, що він потребував матеріальної допомоги, а також не доведено належне виконання ним батьківських обовязків, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуМаксимова ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскарженадо Верховного Судушляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 вересня 2018 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.В. Одринська

ОСОБА_7