Справа №2-73/2011 13.09.2018
Провадження №22-ц/784/1526/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

справа № 2-73/2011

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу в частині заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2011 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

про визначення порядку користування земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 10 серпня 2018 року суддею Рум'янцевою Н.О. в приміщенні цього ж суду (повна ухвала складена цього ж дня),

У С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2011 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за яким в користування ОСОБА_2, з 4/5 часток у спільній власності на житловий будинок, виділено земельну ділянку площею 393 кв.м; а ОСОБА_1, з 1/5 часткою у спільній власності, виділено земельну ділянку площею 134 кв.м (а.с.118-119 том 1).

Протягом 2011-2013 років ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду з заявою про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, які ухвалами суду першої інстанції залишені без задоволення, с чим погодився суд апеляційної інстанції (а.с.181, 210, 232, 268 том 1).

У червні 2018 року ОСОБА_1 втретє звернулась з заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 24 березня 2011 року за нововиявленими обставинами.

Заявник посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2016 року в іншій справі (про поділ житлового будинку) змінені частки співвласників, а саме за ОСОБА_2 визнано право власності на 66/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 а за нею - на 34/100 частки цього ж будинку (а.с. 18-25 том 2). Постановою Верховного Суду від 4 квітня 2018 року рішення апеляційного суду залишено без змін (а.с. 28 - 36 том 2).

Посилаючись на те, що на час ухвалення судового рішення (24 березня 2011 року) вона не знала про невірне визначення її частки у правовстановлюючих документах, а постанову Верховного Суду отримала у травні 2018 року, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2011 року та ухвалити нове рішення з урахуванням цих обставин.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та задовольнити заяву. Апелянт не погодилась з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені нею обставини не мають ознак нововиявлених, та посилалась на незаконне позбавлення її права власності всупереч європейським стандартам.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надала.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК судові рішення, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина 4 статті 423 ЦПК).

Необхідними умовами наявності нововиявлених обставин, поряд з іншими, є те, що вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Не є нововиявленими обставинами нові обставини та нові докази.

Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема неповне встановлення судом фактичних обставин справи через брак цього доказу на час розгляду справи, не є підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами (пункти 3-5 постанови №4 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»).

ОСОБА_1 нововиявленою обставиною вважає той факт, що судовим рішенням апеляційного суду (8 лютого 2016 року) встановлено, що її частка у спільній власності складає не 1/5 частку, яка врахована судом при ухваленні рішення від 24 березня 2011 року, а 34/100 частки. Ці обставини є істотними та такими, що існували в 2011 році.

Проте, зі змісту рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2016 року у справі про поділ житлового будинку (а.с. 17-25 том 2), вбачається що зміна ідеальних часток співвласників відбулась внаслідок добудов, прибудов до житлового будинку та господарських будівель кожним із співвласників (попередніми співвласниками). Перерахунок попередніх часток проведено з урахуванням вартості цих будівель, споруд станом на час розгляду справи з визначенням грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток (4/5 та 1/5).

Інший розмір часток співвласників, перерахований станом на 2016 рік, не є обставиною, яка існувала на час ухвалення рішення про порядок користування земельною ділянкою від 24 березня 2011 року, а отже і нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК.

Основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду судового рішення за правилами цієї норми відповідає обставинам справи та нормам процесуального законодавства.

Доводи апелянта щодо ознак тих обставин, які вона вважає нововиявленими, пов'язані з невірним тлумаченням суті нововиявлених обставин за законом та помилковою оцінкою конкретних обставин справи.

Посилання на незаконність рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2011 року не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Посилання апелянта на практику Європейського Суду з прав людини та основоположних свобод носить декларативний характер. В апеляційній скарзі не зазначено, якому із наведених європейських принципів суперечить оскаржувана ухвала.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які доводили би порушення судом норм процесуального права, підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Крім того, ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні апеляційного суду при ухваленні рішення від 8 лютого 2016 року, яке набуло законної сили з моменту його проголошення, а, звернувшись з заявою в порядку статті 423 ЦПК, вийшла за межі строків, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 424 ЦПК.

Керуючись статтями 374, 375, 381 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а увалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 13 вересня 2018 року.