АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/7577/17Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/789/660/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Щавурська Н. Б., Костів О. З.,

за участю секретаря ОСОБА_1

та сторін представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/7577/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення вартості відновлювального ремонту та витрат на проведення експертного дослідження,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Опель Віваро», д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 28131, 67 гривень, та 740 гривень сплачених в рахунок проведення експертного дослідження транспортного засобу.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що з вини відповідача, котрий будучи відповідальним за ремонт дороги в м. Бережани Тернопільської області, після проведення ремонтних робіт по укладці асфальту, не огородив земельну ділянку на якій проводилися ремонтні роботи і на якій знаходилися бетонні конструкції у вигляді блоків. Позивач зазначив, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 було ушкоджено автомобіль, яким керувала його дружина ОСОБА_6, внаслідок чого йому було заподіяно майнову шкоду, розмір якої позивач визначив у сумі вартості відновлювального ремонту 28131,67 грн. Також, позивач ОСОБА_5 зазначив, що відповідач ОСОБА_4 в добровільному порядку відшкодовувати вартість ремонту автомобіля відмовляється, а тому він змушений звертатися за захистом порушених прав у судовому порядку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся із позовом до неналежного відповідача, оскільки саме юридична особа повинна відшкодовувати шкоду завдану її працівником.

Не погоджуючись з вказаним рішення від відповідача ОСОБА_4 поступила апеляційна скарга, в якій він просить змінити мотивувальну частину рішення, вилучити з мотивувальної частини рішення висновки про те, що внаслідок дій (бездіяльності) ОСОБА_4 позивачу завдано майнову шкоду та доповнити мотивувальну частину рішення висновками про те, що у задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити у зв'язку із його безпідставністю та недоведеністю обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначає, що обставини та процесуальні норми оскаржуваного судового рішення є необґрунтованим, оскільки по справі не повно з'ясовано та не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, у рішенні не наведено вмотивованої оцінки кожному аргументу, щодо відсутності підстав для задоволення позову, не наведено мотивів відхилення наданих відповідачем доказів та не досліджено у справі наявні докази. Зазначає, що постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року у справі №607/15008/16-п, на яку посилається позивач у справі, встановлено лише факт наїзду на бетонні плити, натомість не встановлено характеру пошкодження автомобіля. Також, у даній постанові зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та схема ДТП, як невід'ємний додаток до протоколу були складені 30 листопада 2016 року, а подія трапилася 06 листопада 2016 року. Відповідач вказує про відсутність причинно - наслідкового зв'язку між діями відповідача та отриманням пошкодження автомобіля позивача.

Крім того, апелянт зазначає, що висновок Бережанського відділу поліції від 06 листопада 2016 року не є допустимим доказом у справі, оскільки не передбачений вимогами законодавства. Вказує, що даний висновок містить невідповідність викладених у ньому фактів фактичним обставинам справи, що свідчить про його фальсифікацію. Зазначає, що вказаний висновок було складено з порушеннями розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Також, у даному висновку зазначено, що ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак станом на 06 листопада 2016 року ОСОБА_4 не був притягнутий до адмінвідповідальності, оскільки тільки 30 листопада 2016 року був складений проток про адміністративні правопорушення. Дані твердження були викладні у запереченнях на позовну заяву, однак судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на підстави викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими, а тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно норм ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованим, оскільки вони зроблені на основі матеріалів справи та відповідають вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року, яка набрала законної сили, відносно відповідача ОСОБА_4 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП - провадження закрите у зв'язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу серії АП 1 № 048966 від 30.11.2016 року про вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.4ст.140 КУпАП, 06.11.2016 року ОСОБА_4, який є начальником виробничого відділу ОСОБА_7 Авакс Проф, в обов'язки якого входить вжиття заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху при проведенні ремонтних робіт на автомобільній дорозі та відновлення безпечних умов для руху після закінчення вказаних ремонтних робіт, 06.11.2016 року після проведення ремонтних робіт по укладці асфальту по вул. Руська у м. Бережани не вжив заходів щодо обгородження ділянки дороги, на якій знаходились бетонні конструкції у вигляді блоків, відповідними дорожніми знаками та(або) не прибрав з проїзної частини вул. Шевченка у м. Бережани залізобетонні конструкції, через які був пошкоджений автомобіль марки Опель Віваро, д.н.з. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_6

На схемі, яка є невід'ємним додатком до вказаного протоколу, відображено розміщення автомобіля та залізобетонних конструкцій через які він пошкодив автомобіль а також відсутність дорожніх знаків про проведення ремонтних робіт.

З письмових пояснень ОСОБА_6, яка керувала 06 листопада 2016 року автомобілем марки Опель Віваро, д.н.з. НОМЕР_2 , на ділянці дороги по вул. Руська-Шевченка у м. Тернополі вбачається, що вона при здійсненні повороту з вул. Руська на вул. Шевченка здійснила наїзд вказаним автомобілем на бетонні блоки, які лежали на проїзній частині дороги по вул. Шевченка у м. Бережани та не було огороджені дорожніми знаками, про що негайно повідомила на гарячу лінію102.

З рапорту працівника Бережанського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_8 вбачається, що 06 листопада 2017 року о 20 год. 50 хв. на лінію 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_5М про те, що в м. Бережани по вул. Шевченка стався наїзд автомобілем марки Опель Віваро, д.н.з.ВО 2773 ВЕ на перешкоду.

Згідно довідки, виданої ТОВ ОСОБА_9 № 20 від 06 лютого 2017 року , із серпня по грудень 2016 року ОСОБА_7 ОСОБА_9 виконувались роботи з капітального ремонту доріг по вулицях Руська та ОСОБА_10 у м. Бережани.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись в суд із позовними вимогами ОСОБА_5 просив відшкодувати шкоду в порядку ст. 1166 ЦК України, посилаючись на зміст постанови апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року.

За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України та пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, при розгляді позову, який випливає з справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Постанова апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року про закриття провадження відносно ОСОБА_4 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП у зв'язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності є обов'язковою для суду лише в частині, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі справи вбачається, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції встановлював обставини, на підставі доказів, які стосуються наявності або відсутності правових підстав для стягнення з відповідача майнової шкоди, яким судом було надано належну правову оцінку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи, зазначені у запереченні на позовну заяву та нез'ясовно усіх обставин справи, однак суд першої інстанції правомірно виходив з того, що саме постанова апеляційного суду Тернопільської області від 29 травня 2017 року є доказом вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, а закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не спростовує встановлених обставин вчиненого адміністративного правопорушення, всі складові якого було встановлено і доведено при розгляді адміністративної справи.

Виходячи з наведеного доводи відповідача про його не винність у вчиненні адміністративного правопорушення не можуть бути підставою для відмови у позові за безпідставністю позовних вимог.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що вина у заподіянні шкоди повинна покладатися на ОСОБА_7 Аванс Проф, як на юридичну особу, яка проводила ремонтні роботи на автомобільній дорозі по вул. Руська м. Бережани. Такі висновки суду не порушують законних прав та інтересів відповідача при розгляді даної справи.

З такими висновками суду погодився і позивач, оскільки на момент розгляду даної справи з апеляційною скаргою на оскаржуване рішення не звертався.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було належним чином обґрунтовано мотиви прийнятого судового рішення в тій частині, в якій оскаржує відповідач із врахуванням обставин справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів по справі.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені сторонами у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони у межах ними понесених.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

День складання повного тексту постанови 24 вересня 2018 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

ОСОБА_11

Судді: Щавурська Н.Б.