Справа № 278/2117/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовік О. М.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільне життя сторін не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства.

У зв'язку з наведеним просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; спільних дітей залишити на її вихованні.

Сторони в судове засідання не з'явились.

Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала (а.с. 26).

Відповідач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с. 24).

У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

26 лютого 2011 року Високопічською сільською радою Житомирського району Житомирської області був зареєстрований шлюб сторін (а.с. 3), за час якого у них народилося двоє спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4), та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України).

Сімейні відносини сторін припинені, сумісного господарства не ведуть.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу сторін суперечило б їхнім інтересам, а тому позовна вимога стосовно розірвання шлюбу має бути задоволена.

Щодо вимоги про залишення на виховання позивача дітей суд зазначає таке.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦК України).

Відповідно до положень статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Це спір про місце проживання дитини.

За змістом частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Стаття 159 СК України регулює питання участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це спір про участь одного з батьків у вихованні дитини.

Отже, з аналізу зазначених правових норм слідує, що поняття місця проживання дитини та її виховання не є тотожними. За таких обставин, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відтак можна зробити висновок, що позивач, заявивши вимогу про залишення дітей на виховання із нею, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки пред'явлення такої вимоги не узгоджується із нормами сімейного (спеціального) законодавства, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Стосовно прохання позивача стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу суд зазначає, що позбавлений можливості задовольнити дане прохання у зв'язку з відсутністю у матеріалах справи належних та достовірних доказів розміру таких витрат. Суд вважає за потрібне також зазначити, що наявна у матеріалах справи квитанція до прибуткового касового ордера, яка містить виправлення, не може розглядатися як достовірний доказ витрат на правову допомогу: неможливо достеменно встановити суму, сплачену адвокату.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141 ЦПК України, ст.ст 105, 110-112, 114 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 26 лютого 2011 року Високопічською сільською радою Житомирського району Житомирської області, актовий запис № 11.

Відмовити в задоволенні вимоги про залишення дітей на вихованні позивача.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Роз'яснити, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік