КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року місто Київ.

Справа № 755/19747/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2661/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року (у складі судді Тітова М.Ю., інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київенерго», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київенерго», ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування, пені та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у липні 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що на день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу, виданого ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Позивач повідомила страхову компанію про настання страхового випадку та подала заяву про виплату страхового відшкодування. У вересні 2017 року через касу АТ «Райффайзен Банк Аваль» позивач отримала страхове відшкодування у розмірі 30360,17 грн. Однак, вказана сума не узгоджується з фактичним розміром заподіяної їй шкоди та є лише частковою виплатою страхового відшкодування. Так, згідно з висновками суб'єкта оціночної діяльності вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу внаслідок ДТП, складає 37176,17 грн. За проведення авто-товарознавчого дослідження позивач сплатила 1600,00 грн., також позивачем понесені витрати у сумі 600,00 грн. за послуги СТО. Позивач зверталася до відповідача з заявою, в якій просила повідомити про строк виплати решти суми у розмірі 8916,00 грн. або причини незгоди з виплатою цієї суми. Проте, дані звернення залишені відповідачем без відповіді. Такі дії страхової компанії призвели до зміни способу життя позивача, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності, чим завдано позивачу моральну шкоду, розмір якої оцінений нею у 7000,00 грн.

Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 02.07.2018, позивач просила стягнути на свою користь заборгованість по виплаті страхового відшкодування у розмірі 8916,00 грн., пеню в сумі 2039,35 грн., інфляційні витрати в сумі 677,62 грн., 3% річних в розмірі 194,20 грн., моральну шкоду в сумі 7000,00 грн. та судовий збір у сумі 624,00 грн.

Рішенням рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1а, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що рішення незаконне та необґрунтоване у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи через неправильне дослідження та оцінки доказів, а також ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказувала, що судом першої інстанції порушено ст.258 ЦПК України щодо вирішення поданих позивачем заяв про залишення доказів без уваги та залишення письмових заперечень відповідача без уваги та клопотання позивача про витребування від відповідача оригіналу страхової справи.

Також вказала на порушення норм процесуального права щодо прийняття до уваги неналежно оформлених письмових доказів, оскільки до заперечень відповідача не було додано доказів направлення їх копій іншим учасникам справи.

Зазначила, що у визначений законодавством строк позивач звернулась до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі документи для цього, однак відповідач у вказаний законом строк не направив свого представника для визначення розміру збитків, тому позивач самостійно обрала оцінювача ФОП ОСОБА_4 для встановлення вартості матеріального збитку, при цьому відповідач та третя особа були повідомлені про день, час та місце огляду транспортного засобу та забезпечили явку своїх представників.

Однак, відповідач самостійно зробив перерахунок страхового відшкодування та виплатив позивачу цю суму через касу АТ «Райффайзен Банк Аваль»( а не на її рахунок), однак вона не узгоджується з фактичним розміром шкоди, про що позивач висловила свою незгоду 26.09.2017р..

Зазначені обставини районний суд не прийняв до уваги.

Крім того, позивачка оспорює Звіт № PZU/183647 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 04.09.2017р., вказує на те, що він не містить даних про повідомлення її та інших учасників ДТП про день, час та місце огляду пошкодженого автомобіля, що є порушенням Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», що є підставою для визнання його недопустимим доказом, а тому він не повинен був братися до уваги судом першої інстанції.

Також, позивачка вказала на те, що їй неправомірно було відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідач отримав ухвалу апеляційного суду про відкриття провадження та копію апеляційної скарги 20.10.2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 24.07.2017 о 12 год. 50 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «УАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Героїв Дніпра, 9 в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3, який рухався попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с. 8).

Згідно з ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 24.07.2017 за участю автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3, та «УАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, є водій ОСОБА_2.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винної особи, яка керувала автомобілем «УАЗ», д.н.з. НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу №АК/5757661, укладеного між відповідачем та ПАТ «Київенерго».

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до положень ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого, тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.07.2017 позивач звернулася до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання страхового випадку, в якій зазначила, що вона не є платником податку та просила виплатити їй відшкодування за системою «Аваль-Експрес» (28-34).

На замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ФОП ОСОБА_5 було складено звіт №PZU/183647 від 04.09.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Тойота», д.н.з. НОМЕР_3, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу склала 35762,03 грн. в тому числі ПДВ (а.с. 35-41).

Розмір страхового відшкодування визначений ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у страховому акті №UA025/L01/01 від 12.09.2017 року становить 30572,69 грн.

25.09.2017 позивач у відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль» отримала страхове відшкодування у сумі 30360,17 грн., про що свідчить заява на видачу готівки (а.с. 13).

Однак, позивач не погодилась з такою сумою страхового відшкодування. Обґрунтовуючи розмір завданої їй матеріальної шкоди посилалася на звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 6370 від 30.08.2017, виконаний оцінювачем ОСОБА_4, згідно з яким розмір матеріального збитку, заподіяного позивачу, складає 37176,17 грн. (а.с. 72-77).

При визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження її майна, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, сума страхового відшкодування була здійснена відповідачем безпосередньо на рахунок позивача, а тому розмір матеріальної шкоди, визначений оцінювачем, було зменшено на суму визначеного розміру податку на додану вартість (5189,34 грн.).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виплата страхового відшкодування проведена відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства. При цьому наданий позивачем звіт про оцінку матеріального збитку № 6370 від 30.08.2017, виконаний оцінювачем ОСОБА_4, не є належним доказом, оскільки в ньому розмір збитків зазначений з урахуванням суми ПДВ.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані вірно.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_1, не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір страхового відшкодування не узгоджується з фактичним розміром шкоди, спростовується матеріалами справи, оскільки сума страхового відшкодування, визначена в Звіті № PZU/183647 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 04.09.2017р. фактично співпадає з розміром шкоди з урахуванням ПДВ, визначеним у Звіті про оцінку матеріального збитку № 6370 від 30.08.2017, виконаному оцінювачем ОСОБА_4

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за законом &qung;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності...&q?ій; страхова компанія відшкодовує збитки за мінусом зносу пошкоджених деталей, які підлягають заміні, а також суд вірно зазначив, що ПДВ страхові компанії відшкодовують лише в разі перерахування ними коштів на СТО, де проводиться їх ремонт, а вразі, коли кошти виплачуються безпосередньо потерпілому розмір відшкодування зменшується на суму ПДВ.

При цьому колегія суддів роз'яснює, що різницю між отриманою позивачем сумою від страхової компанії і дійсним розміром завданої їй шкоди, зобов'язана компенсувати винна особа за ст. 1194 ЦК України.

Посилання в скарзі на те, що позивачка не була повідомлена про час і місце здійснення оцінки транспортного засобу, оцінювачем ОСОБА_5 є безпідставні та такими, що не впливають на законність рішення, оскільки вказаний звіт робився на підставі акту огляду транспортного засобу позивача, та як вже зазналось вище відрізняється від акту наданого позивачем, лише сумою ПДВ, яка не виплачується страховою компанією за встановлених в даній справі обставин.

Доводи скарги про безпідставну відмову у виплаті моральної шкоди також не ґрунтуються на законі.

Законом &quне;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів &quco; не передбачено відшкодування моральної шкоди за наведених позивачем обставин.

Оскільки суд дійшов висновку, що відповідач не порушив права позивача під час здійснення їй виплат, діяв в межах Закону, суд правомірно не задовольнив вимоги про відшкодування моральної шкоди за рахунок страхової компанії.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду, щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.