Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2018 Справа №607/10263/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участі секретаря с.з. Созанської Т.І.

позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 2086 гривень 85 копійок в погашення 20 процентів сплачених з належних з відповідача платежів за надані послуги в квартирі за адресою АДРЕСА_1 що виникла в період з 01.01.2014 року по 01.08.2017 року.

На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що відповідачу належить на праві власності 1/5 частка в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло відданими технічного паспорта на квартиру

Позивач зазначає, що як співвласник квартирі (йому належить 2/5 частки), впродовж періоду з 01.01.2014 року по 01.08.2017 року ним було сплачено комунальні та інші послуги, що підтверджується відповідними квитанціями. За означений період ОСОБА_2 сплачено за комунальні послуги та інші платежі у сумі 10 434, 25 гривень.

Відповідач не приймав участі в оплаті житлово-комунальних послуг, а тому позивач просить стягнути із відповідача, у порядку регресу, вартість сплачених комунальних та інших послуг, відповідно до 1/5 частки - 2086, 85 гривень.

Позивач у судому засіданні свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив вимогу задовольнити.

Надалі 17.10.2017 року, 20.11.2017 року та 12.12.2017 року подавав заяви про збільшення ціни позову, прийняті Судом до розгляду, остаточно заявивши вимогу про стягнення з відповідача 2405, 11 гривень в погашення 20 процентів сплачених з належних з відповідача платежів за надані послуги в квартирі за адресою АДРЕСА_1 що виникла в період з 01.01.2014 року по 01.12.2017 року

Відповідач позов не визнав, пояснив, що він не повинен сплачувати будь яких витрат на утримання спірної квартири та житлово - комунальних послуг оскільки після розлучення з позивачем з 30.09.2014 року з 01.10.2014 року не проживає у даній квартирі, не отримує будь яких комунальних послуг, з 2016 року взагалі знятий з реєстрації проживання з квартири.

До участі у справі в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, усно проголошеною в судовому засіданні 03.04.2018 року ухвалою, було залучено ОСОБА_4 - ще одного співвласника квартири, котрому належить 1/5 частка.

В судове засідання третя особа не з'явилася, хоча своєчасно повідомлялася Судом про часі і місце розгляду мотивованих заяв по суті позову на адресу суду не направляла.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, Судом встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 квітня 1997 року згідно з розпорядженням органу приватизації від 28.03.1997 року, квартира АДРЕСА_1, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Надалі, 24.03.2009 року ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №082058.

Після його смерті на належну йому 1/5 частку в квартирі, 20.04.2010 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори було видано два свідоцтва про справо на спадщину за законом і за заповітом, згідно змісту яких спадкове майно перейшло у власність позивача ОСОБА_2

Відтак частки у спірній квартирі змінилися наступним чином: 2/5 частки належать позивачу, й по 1/5 частки відповідачу, третій особі та сину сторін спору.

30.09.2014 року шлюб сторін спору розірвано, що стверджується наявно у справі копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1; довідкою від 02.12.2017 року за підписом мешканців квартир АДРЕСА_4, відповідач (маючи зареєстроване місце проживання в будинку по АДРЕСА_3) підтвердив що з 01.10.2014 року не проживає у квартирі НОМЕР_2.

Згідно наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що за стаціонарний телефон, житлово комунальні послуги та на утримання будинку і прибудинкової території було сплачено загалом в сумі 12025,55 гривень за період з 01.10.2014 року по 01.12.2017 року, з яких позивач просить стягнути з відповідача 20 процентів, що становить 2405, 11 гривень.

Вирішуючи спір по суті Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 360 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/5 частка у квартирі АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_3 разом із іншими співвласниками квартири зобов'язаний сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки - 1/5 частки.

Належних, допустимих та достатніх доказів, що відповідач ніс витрати на утримання квартири по АДРЕСА_1, ОСОБА_3 суду не надав, та й останній, в принципі, не заперечував цієї обставини.

1/5 частку квартири квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_3 набула у власність в порядку приватизації квартири в 1997 році.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно, які підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на подані позивачем докази, Судом не встановлено дати реєстрації права власності ОСОБА_2 на успадковану після смерті батька 1/5 частку спірної квартири, з метою встановлення дійсної дати набуття права власності в розумінні ч.4 ст. 334 ЦК України.

А тому Суд зазначає, що неможливо встановити хто саме із співвласників квартири АДРЕСА_1 здійснював внесення плати на утримання житла і прибудинкової території та сплату комунальних платежів у період з жовтня 2014 року по лютий місяць 2016 року, оскільки в усіх наданих стороною позивача квитанціях у графі «прізвище» платника зазначений ще ОСОБА_5

На думку Суду, за відсутності інших доказів, з метою визначення розміру стягуваної суми слід оцінити як належний, допустимий та достатній доказ, надані стороною позивача квитанції в період з квітня 2016 року до грудня 2017 року, згідно змісту котрих у графі «прізвище» платника зазначена позивач ОСОБА_2

При цьому Суд вважає, що відповідач має компенсувати не усю сплачену згідно даних квитанції суму, а виключно витрати на утримання будинку і прибудинкової території та вивезення сміття, за мінусом сплати вартості спожитої електроенергії, води, газу та за стаціонарний телефон, оскільки відповідач у квартирі фактично не проживав і не був споживачем даних послуг, що визнається сторонами спору.

Відтак за період з березня 2016 року по грудень 2017 року за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та вивезення сміття (зі мінусом здійснених ОСОБА_2 платежів за газ, водопостачання, електропостачання і плати за стаціонарний телефон) позивачем було сплачено: згідно квитанції від 13.04.2016 року 22, 86 гривень та 166, 35 гривень, згідно квитанції від 28.05.2016 року 7, 62 гривень та 55,45 гривень, згідно квитанції від 30.06.2016 року 16, 49 гривень та 120 гривень, згідно квитанції від 15.09.2016 року 48, 02 гривень та 360, 12 гривень, згідно квитанції від 15.11.2016 року 22, 77 гривень та 155, 56 гривень, згідно квитанції від 22.12.2016 року 4, 83 гривень та 34, 79 гривень, згідно двох квитанцій від 04.05.2017 року 26, 50 гривень та 155 гривень, згідно квитанції від 17.07.2017 року 37, 73 гривень, згідно квитанції від 21.07.2017 року 452, 20 гривень, згідно квитанції від 15.09.2017 року 28, 67 гривень та 387, 14 гривень, згідно квитанції від 11.10.2017 року 11, 99 гривень та 219, 05 гривень, згідно квитанції від 09.11.2017 року 10 гривень та 198, 42 гривень, згідно квитанції від 08.12.2018 року - 3, 64 гривень та 132, 60 гривень - загалом 2667, 80 гривень.

А тому Суд приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача слід стягнути 535, 56 гривень (2667, 80* 1/5 = 535, 56).

Окрім цього, оскільки позов було частково задоволено, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути у мінімально визначеному законом розмірі сплачену суму судового збору в розмірі 640 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 265 ЦПК Україн , ст.ст. 20, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, ч. 1 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 360 ЦК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) 535, 56 гривень, сплачених за утримання будинку та прибудинкової території.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2) 640 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту рішення , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк