У Х В А Л А

09 листопада 2018 року

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Смолій Л.Д., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просить забезпечити позов шляхом заборони приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчиняти будь-які нотаріальні дії у спадковій справі № 10/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4, який помер 25 квітня 2018 року, так як вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити послідуюче виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред»явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому ускладненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити виконання рішення суду, заява про забезпеченню позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209, 353-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчиняти будь-які нотаріальні дії у спадковій справі № 10/2018 року, заведеної після смерті ОСОБА_4, який помер 25 квітня 2018 року до вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подачі в п»ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя -