Номер провадження: 22-ц/785/3692/18
Номер справи місцевого суду: 523/8010/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2017 року, постановленої суддею Шепітко І.Г., про відмову у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, - спадкоємця ОСОБА_4, про визнання права власності та стягнення боргу,

встановила:

25.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на автомобіль «Lexus LX 470», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 611076,52 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у АКІБ «УкрСибБанк», зобовязання щодо повернення кредиту було забезпечено заставою вказаного транспортного засобу, кредитні кошти вона не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, при цьому позивач отримав право вимоги у розмірі 922639,02 грн. на підставі договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного з ТОВ «Арма Факторинг», яке набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №01-01/15, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Фінанс». Також ОСОБА_2 зазначав, що чоловік боржниці ОСОБА_3 являється поручителем та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 611076,52 грн. як різницю між загальною сумою боргу та вартістю автомобіля, на який позивач просить визнати право власності.

У звязку зі смертю боржника ОСОБА_4, судом у якості правонаступника був залучений її чоловік ОСОБА_3, котрий також являється і поручителем за кредитними правовідносинами.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ним право власності на автомобіль «Lexus LX 470», 2007 року випуску, шасі(рама) №JTJHT00W274022791, реєстраційний номер НОМЕР_1. В іншій частині позову відмовлено.

10.11.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яку мотивував тим, що рішення суду не зрозуміло та його неможливо виконати по суті.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2017 року у задоволені заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, апеляційну скаргу подав ОСОБА_2, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву та в якій вказати обсяг боргових зобовязань спадкоємців відповідача та порядок її стягнення.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що всі заявлені ним вимоги розглянуті повністю, оскільки суд у рішенні не зазначив можливості стягнення залишку боргових зобовязань відповідача та не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення зі спадкоємців відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі, суд першої інстанції посилався на те, що усі позовні вимоги, заявлені ОСОБА_2, розглянуті повністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Судом встановлено, що всі заявлені у позовній заяві вимоги було розглянуто судом першої інстанції та підстави їх задоволення та відхилення зазначено в мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у рішенні не зазначив можливості стягнення залишку боргових зобовязань відповідача та не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення зі спадкоємців відповідача, оскільки у мотивувальній частині рішення зазначено які вимоги позивача та в якому розмірі підлягають задоволенню та зазначено підстави для відмови у задоволені інших позовних вимог.

Крім того колегія суддів враховує, що у заяві про ухвалення додаткового рішення по справі ОСОБА_2 не зазначав з яких саме підстав, передбачених ч.1 ст. 270 ЦПК України, необхідно було ухвалити додаткове рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_5