Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1280/18 Головуючий у 1-й інст. Ведмідь Н. В.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/1280/18 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ведмідь Н.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 1 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 72 267 грн 28 коп., з яких заборгованість за кредитом - 3 128 грн 22 коп., заборгованість за процентами - 61 349 грн 60 коп., заборгованість за пенею - 3 871 грн 97 коп., а також штрафи: 500 грн (фіксована частина), 3 417 грн 49 коп. (процентна складова). У зв'язку з викладеним просило задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2018 року відмовлено ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що помилковим є висновок суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду, враховуючи те, що договір не припинений і останнє погашення відповідачем відбулося 25.09.2015, що є перериванням строку позовної давності, і саме з цієї дати перебіг позовної давності починається заново.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 20 жовтня 2010 року укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 зі строком дії - листопад 2013 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

При оформленні кредитної картки «Універсальна» відповідач під підпис ознайомилась із довідкою про тарифи та умови кредитування із використанням платіжної картки.

Відповідно до довідки виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримала картку НОМЕР_1 зі строком дії до листопада 2013.

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж ОСОБА_1 здійснила 06 червня 2014 року.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 72 267 грн 28 коп., з яких заборгованість за кредитом - 3 128 грн 22 коп., заборгованість за процентами - 61 349 грн 60 коп., заборгованість за пенею - 3 871 грн 97 коп., а також штрафи: 500 грн (фіксована частина), 3 417 грн 49 коп. (процентна складова), що підтверджується розрахунком наданим ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач у відзиві на позовну заяву просила про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску банком строку звернення до суду, оскільки строк дії картки закінчився у листопаді 2013 року, останній платіж був здійснений 06.06.2014, а з позовною заявою про захист свого порушеного права ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише в травні 2018 року.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив посилання відповідача на те, що згідно з пунктом 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг позовна давність визначена тривалістю у 50 років, оскільки банк не надав доказів, що саме ці Умови підписувала відповідач, надаючи заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року.

Безпідставними є доводи позивача про те, що строк позовної давності перервався частковим погашенням заборгованості в сумі 128 грн 03 коп. 25.09.2015 з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин другої, третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема, списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

З огляду на наведене не може вважатися підставою для переривання строку позовної давності, часткове погашення заборгованості позичальником, оскільки платіж проведено банком самостійно у безакцептований спосіб шляхом автоматичного списання коштів з невідомого ОСОБА_1 карткового рахунку.

Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, банк же не надав на підтвердження таких дій позичальника належних доказів про те, що картковий рахунок 26**18, з якого банк самостійно здійснив автоматичне списання коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості належить ОСОБА_1, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 28 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді