АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 642/5039/16-ц

провадження № 22-ц/790/4390/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова, постановлену 31 травня 2018 року о 15 годині 51 хвилині у складі судді Бондаренко В.В., -

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, після уточнення якого у березні 2018 року просила виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітню доньку ОСОБА_4 з належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 (колишня вул. Клапцова) у м. Харкові. Також просила зобовязати відповідачів припинити користуватися вказаною квартирою, звільнити квартиру від належного їм майна, передати квартиру за актом прийому-передачі власнику, забезпечити безперешкодне входження власника в квартиру, вселити ОСОБА_1 в квартиру.

27 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, після уточнення якої 31 травня 2018 року просила зупинити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до набрання законної сили рішеннями у судових справах № 642/2322/18 (за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та інших осіб про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків їх недійсності) та № 642/3885/17 (за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ПАТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу).

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року. У цивільних справах № 642/2322/18 та № 642/3885/17 оспорюється, зокрема, дійсність вказаного договору, а отже, і право власності ОСОБА_1

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 31 травня 2018 року провадження у цивільній справі № 642/5039/16-ц зупинено до набрання законної сили судовими рішенням у цивільних справах № 642/2322/18 та № 642/3885/17.

Ухвала мотивована тим, що розгляд вказаних цивільних справ може суттєво вплинути на розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, справу направити до Ленінського районного суду міста Харкова для розгляду її по суті.

В обґрунтування посилається на те, що вона є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 (колишня вул. Клапцова) у м. Харкові. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже зверталися із позовами про оспорювання договору купівлі-продажу від 26 листопада 2013 року, у задоволенні яких їм було відмовлено. Розгляд цивільних справ № 642/2322/18 та № 642/3885/17 жодним чином не впливає на можливість розгляду дійсного позову про виселення осіб із належної їй квартири.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У даному випадку підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судами цивільної справи про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Суд першої інстанції в порушення вимог п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, зазначивши конкретні інші справи, до вирішення яких зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети спорів у справах. Суд не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору у справах про визнання недійсним договору купівлі - продажу виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач обґрунтував свої вимоги.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі, вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом (п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За правилом ч.3 ст. 217 ЦПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Згідно з частиною другою статті 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1А підставою для пред'явлення позову до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є вчинення відповідачами перешкод у користуванні приватною власністю позивача - квартирою № 4 в будинку № 67-а по вул. Петра Болбочана (колишня вул. Клапцова) у м. Харкові, а предметом позову (вимогами) - зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні власністю, виселити їх, звільнити квартиру від речей, вселення власника.

Отже, у вказаному спорі підлягають встановленню та оцінці обставини щодо: наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно; вчинення відповідачами перешкод позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном.

Зокрема, в матеріалах справи наявні копії договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 листопада 2013 року, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 (т.1 а.с. 11-12), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 13) та довідка з місця проживання про склад сім`ї № 1594 від 27 жовтня 2017 року (т.2 а.с. 47). Вказані документи підтверджують право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Задовольняючи клопотання відповідача та зупиняючи провадження у справі суд не врахував закріпленої в цивільному законодавстві, а саме в ст.204 ЦК України, презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в даному конкретному випадку з матеріалів справи не вбачається об'єктивна неможливість розгляду даної справи та необхідність зупинення провадження з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України.

Лише у разі визнання судом оспорюваного відповідачами договору купівлі-продажу недійсним настануть наслідки недійсності цього правочину, передбачені законом. У розпорядженні суду немає доказів, що такі наслідки не зможуть бути застосовані без зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно погодився з доводами відповідача про наявність підстав для зупинення провадження у справі, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвалу суду належить скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова, постановлену 31 травня 2018 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2018 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: А.І. Овсяннікова

ОСОБА_5