Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/17226/16-ц

провадження № 61-13201св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмовоого провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року у складі суддів: Матківської М. В., Медяного В. М., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за централізоване теплопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі, отримували централізоване теплопостачання у квартирі 53 по вул. 600-річчя, 48 в м. Вінниці, про те в повному розмірі не його оплачують, в зв'язку з чим станом на 29 червня 2016 року виникла заборгованість в сумі 21 534,71 грн, із яких: 13 129,60 грн - борг за централізоване теплопостачання, 7 463,30 грн - інфляційні втрати, 968,81 грн - 3% річних.

15 листопада 2016 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за централізоване теплопостачання за період з листопада 2010 року по травень 2016 року включно в розмірі 9 435,43 грн, 3% річних в сумі 968,81 грн та інфляційні втрати в сумі 7 436,30 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за теплопостачання в сумі 17 840,54 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що несвоєчасна оплата централізованого теплопостачання призвела до виникнення заборгованості, яку відповідачі зобов'язані сплатити за централізоване теплопостачання за період з листопада 2010 року по травень 2016 року, а також 3% річних та втрат від інфляції, за період з червня 2013 року по червень 2016 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2016 року скасувано та ухвалено нове рішення. Позов комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість централізоване теплопостачання за період з серпня 2013 року до червня 2016 року в сумі 5 163,77 грн, 3% річних в сумі 265,18 грн, втрати від інфляції в сумі 2 282,10 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що слід солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за централізоване теплопостачання в межах трирічної позовної давності до моменту звернення із позовом до суду.

У січні 2017 року позивач подав касаційну скаргу, у якій просить оскаржене рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди не врахували те, що: перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею боргу. Здійснюючи оплату відповідачі визнають свій обов'язок. Відповідачі визнали заборгованість у розмірі встановленому в рішенні суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 березня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

В квітні 2017 року відповідач ОСОБА_2 надіслала заперечення на касаційну скаргу в якому просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що позивач не довів порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31)».

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Апеляційний суд встановив, що відповідачі є споживачами централізованого теплопостачання у квартирі 53 по вул. 600-річчя, 48 в місті Вінниці.

Апеляційний суд встановив, що відповідачі не сплачують в повному розмірі за централізоване теплопостачання. Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у своїх письмових запереченнях на позовну заяву просили відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, зокрема, про застосування позовної давності згідно із статтею 257 ЦК України (а. с. 21-22).

Апеляційний суд встановив, що заборгованість відповідачів за період з серпня 2013 року до червня 2016 року, що підлягає стягненню з відповідачів, складає 5 163,77 грн, щодо якої слід нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило