Справа № 153/1368/17
Провадження № 22-ц/772/1744/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 рокуСправа № 153/1368/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя доповідач), суддів: Ковальчука О.В., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

представник позивача ОСОБА_4,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго»,

представник відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_6, на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Любинецької-Онілової А.Г. (дата складання повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення),

встановив:

19 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (далі ПАТ «Черкасиобленерго») про зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату, за яким просив:

-зобовязати ПАТ «Черкасиобленерго» нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період з 06 вересня 2016 року по 23 грудня 2016 року;

-стягнути з ПАТ «Черкасиобленерго» на його користь 1089747 грн 43 к.;

-рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 87000 грн 00 к. допустити до негайного виконання.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням наглядової ради ПАТ «Черкасиобленерго» №17 від 31 серпня 2016 року його було введено до складу правління товариства та призначено тимчасово здійснювати повноваження його голови. Представника Фонду державного майна України ОСОБА_7 було уповноважено підписати з ним трудову угоду. 02 вересня 2016 року він видав наказ за своїм підписом про призначення його на посаду виконуючого обовязки голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та направив для реєстрації начальнику відділу кадрів. 06 вересня того ж року з ним був укладений контракт №716, як з особою, яка виконує обовязки голови правління ПАТ «Черкасиобленерго». 22 грудня 2016року ОСОБА_3 подав заяву про звільнення за угодою сторін з 23 грудня 2016року та направив її рекомендованим листом з повідомленням про вручення голові наглядової ради, представнику держави юридичної особи Фонду державного майна України. На адресу ПАТ «Черкасиобленерго» він направив лист, в якому просив направити на його адресу копію наказу про звільнення з рішенням наглядової ради ПАТ «Черкасиобленерго» та провести розрахунки по оплаті праці відповідно до табелю робочого. 28 липня 2017року ПАТ «Черкасиобленерго» надало довідку №4923/15 про те, що заробітна плата йому не нараховувалась. Довідкою №4922/15, датованою тією самою датою, товариство повідомило, що ОСОБА_3 в трудових відносинах з ним не перебував, а тому немає підстав для проведення розрахунку. Згідно з пунктом 5.1.1. контракту його заробітна плата у вересні листопаді 2016 року мала становити 87000 грн 00 к., а в грудні 96000 грн 00 к., а тому за відпрацьований період відповідач мав нарахувати і виплатити йому 323318 грн 33 к., також на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 766429 грн 10 к.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 не надав доказів виконання ним обовязків керівника ПАТ «Черкасиобленерго», натомість згідно із табелями робочого часу за вересень грудень 2016 року та копією трудової книжки серії АА №378406 ці обовязки виконувала ОСОБА_8

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд помилково взяв до уваги докази щодо виконання обовязків голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» ОСОБА_8, як такі, що не входять до предмету доказування у цій справі. Не надав оцінки рішенням уповноваженого органу наглядової ради товариства про його призначення виконувачем обовязків голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» та звільнення з цієї посади, а також змісту укладеного з ним контракту, як особливої форми трудового договору.

09 серпня 2018 року ПАТ «Черкасиобленерго» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

17 серпня 2018 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала до суду апеляційної інстанції заяву, за якою просила залишити без розгляду позовну заяву в частині вимог про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_3 1089747 грн 43 к., яку ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року залишено без задоволення.

Частиною першою статті 351 ЦПК України, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Ямпільський районний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2017 року було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго», скасовано рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 липня 2017 року у справі №138/529/17 , ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ПАТ «Черкасиобленерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у звязку із затримкою термінів виплати відповідно до умов контракту відмовлено (за приписами статті 319 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення, це рішення набрало законної сили в момент його проголошення).

Як видно зі змісту зазначеного рішення ОСОБА_3 звертався з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 06 вересня 2016 року по день звільнення 23 грудня 2017 року, посилаючись на ті самі обставини, що й у цій справі.

Те, що вимога ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» невиплаченої заробітної плати за період з 06 вересня 2016 року по день звільнення 23 грудня 2017 року є позовною вимогою, заявленою про той самий предмет і з тих самих підстав, що й його позов у справі №138/529/17 визнала в суді апеляційної інстанції і представник позивача ОСОБА_4

Таким чином, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то суд першої інстанції не мав підстав розглядати вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення заробітної плати, а тому рішення у цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є похідною і залежить від вирішення спору про стягнення заробітної плати, то закриття провадження у справі в цій частині унеможливлює задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату плати за період з 06 вересня 2016 року по день звільнення 23 грудня 2017 року, то апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, відмовляючи у позові ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у звязку із затримкою термінів виплати відповідно до умов контракту Апеляційний суд Вінницької області у своєму рішенні від 19 вересня 2017 року виходив із відсутні належних і допустимі доказів виконання ОСОБА_3 обовязків як керівника підприємства, визначених статтею 3, укладеного з ним контракту, у розмірах та порядку, встановлених статтею 5 цього контракту, відповідно до положень статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України «Про оплату праці».

До такого висновку апеляційний суд дійшов, оскільки згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 саме на працівника покладено обовязок при влаштуванні на роботу подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Однак трудової книжки, яка б містила будь-які записи про трудову діяльність ОСОБА_3 в період часу з 06 вересня 2016 року по 23 грудня 2016 року немає.

Наказ від 02 вересня 2016 року «Про призначення на посаду виконуючого обовязки голови правління», яким на підставі рішення наглядової ради товариства (протокол №17 від 31 серпня 2016 року) ОСОБА_3 приступив до тимчасового здійснення обовязків голови правління товариства з 31 серпня 2016 року, підписаний ним же, проте він не містить номера, а також відомостей про прийняття до виконання кадровою службою чи бухгалтерією підприємства.

Оскільки на обґрунтування позовних вимог щодо зобовязання відповідача нарахувати йому заробітну плату позивач посилався на ті ж докази, яким вже дав оцінку Апеляційний суд Вінницької області у рішенні від 19 вересня 2017 року і на підставі яких прийшов до висновку про недоведеність доводів ОСОБА_3 про виконання ним обовязків голови правління ПАТ «Черкасиобленерго» як підстави для нарахування і виплати заробітної плати, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Фактично доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до переоцінки доказів, які вже були оцінені судом у рішенні, яке набрало законної сили, що є неприпустимим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року в частині вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про стягнення заробітної плати в розмірі 323318 (триста двадцять три тисячі триста вісімнадцять) грн 33 к. скасувати.

Провадження у справі в цій частині закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст постанови складено 25 вересня 2018 року)

Головуючий О.С. Панасюк

Судді: Л.О. Голота

ОСОБА_9