Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 520/9585/16-ц

провадження № 61-7500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі, правонаступником якого є Приморське відділення м. Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,

третя особа - ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приморського відділення м. Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси у складі судді Луняченка В. О. від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Черевка П. М., Драгомерецького М. М., від 31 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі про визнання особи такою, що перебувала на утриманні та зобов'язання виплатити одноразову допомогу особі, що перебуває на утриманні, та одноразової допомоги на сім'ю.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків помер її син -ОСОБА_7

04 липня 2016 року вона звернулась до відповідача з завою про виплату одноразової допомоги на сім'ю та одноразової виплати як особі, що перебуває на утриманні, однак відповідач відмовив їй у виплаті допомоги.

Зазначала, що вона є непрацездатною особою - пенсіонером, отримує пенсію за віком. За життя син матеріально підтримував її, а після розлучення проживав разом із нею.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила визнати її особою, яка перебувала на утриманні ОСОБА_7, який помер внаслідок нещасного випадку під час виконання трудових обов'язків; зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі здійснити їй виплату одноразової допомоги як особі, що перебувала на утриманні, в сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразової допомоги на сім'ю в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі здійснити виплату одноразової допомоги ОСОБА_4 як члену сім'ї ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 травня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_7 проживала з ним однією сім'єю та вела з ним спільне господарство, однак не була на утриманні свого сина, а тому має право на отримання одноразової допомоги на сім'ю на підставі частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Оскільки позивач не надала доказів того, що вона перебувала на утриманні свого сина, у задоволенні вимог про стягнення допомоги у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов'язання відповідача здійснити позивачу виплату одноразової допомоги як члену сім'ї ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхування, оскільки ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_7 проживала з ним однією сім'єю та вела з ним спільне господарство.

У грудні 2017 року Приморське відділення м. Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій безпідставно задовольнили позовні вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання відповідача здійснити їй виплату одноразової допомоги як члену сім'ї ОСОБА_7

При цьому суди не врахували, що ОСОБА_7 створив власну сім'ю, хоча шлюб і був розірваний, а ОСОБА_4 не надала доказів про встановлення факту проживання однією сім'єю з сином та не зверталась з відповідним позовом до суду.

Також, суди не врахували, що до відповідача із заявами про призначення одноразової виплати на сім'ю одночасно звернулись ОСОБА_5 (колишня дружина ОСОБА_7 і мати ОСОБА_6) та ОСОБА_4 (мати ОСОБА_7).

28 липня 2018 року відповідач взяв на облік осіб, які мали право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, мати та дочку загиблого - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та призначив одноразову допомогу ОСОБА_6 на підставі частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Також відповідач призначив ОСОБА_4 та ОСОБА_6 щомісячні страхові виплати як особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга передана до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та залучено Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області як правонаступника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Одеса до участі у цій справі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що згідно з актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 30 травня 2016 року (форма Н-1) та актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 30 травня 2016 року (форма Н-5) ІНФОРМАЦІЯ_3 стався нещасний випадок, внаслідок якого під час виконання трудових обов'язків загинув інкасатор - водій відділу інкасації грошей та перевезення валютних цінностей Одеської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» ОСОБА_7, смерть якого настала внаслідок вогнепального поранення.

ОСОБА_4 як мати загиблого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 як мати дитини ОСОБА_7 - ОСОБА_6, звернулись до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одесі із заявами про виплату одноразової допомоги як особам, що перебували на утриманні, та одноразової допомоги на сім'ю, у задоволенні яких відмовлено у зв'язку з ненаданням документів на підтвердження перебування на утриманні у загиблого ОСОБА_7

У справі, що переглядається установлено, що з 30 квітня 1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2015 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також установлено, що мати ОСОБА_7 - ОСОБА_4 є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсії за віком і по причині втрати годувальника.

За життя ОСОБА_7 матеріально підтримував ОСОБА_4, а після розлучення проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1, та вів з нею спільне господарство. Також за вказаною адресою проживає дочка ОСОБА_7 - ОСОБА_6, 2002 року народження.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, визначено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Установивши, що ОСОБА_4 на нас смерті ОСОБА_7 проживала з ним однією сім'єю та вела з ним спільне господарство, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім'ї ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхування.

З огляду на це безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що позивач не має права на отримання одноразової допомоги як член сім'ї ОСОБА_7

Призначення відповідачем неповнолітній ОСОБА_6 щомісячної страхової виплати як неповнолітній дочці потерпілого (а. с. 42), яка є членом сім'ї свого батька в силу вимог частини другої статті 3 СК України, не спростовує того, що на час настання страхового випадку у березні 2016 року ОСОБА_7 був членом сім'ї своєї матері ОСОБА_4, оскільки у зв'язку із розірванням у 2015 році шлюбу з ОСОБА_5, проживав разом із матір'ю, був пов'язаний з нею не лише кровним спорідненням, а й спільним побутом, та мав із нею взаємні права та обов'язки.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приморського відділення м. Одеси Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта