Провадження № 22-ц/772/1671/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 рокуСправа № 127/20909/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач);

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Топольської В.О.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», про визнання договору поруки припиненим, ухвалене у складі судді Венгрин О.О. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, повний текст якого складено 08 червня 2018 року,

встановив:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 27 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 12/07/2007/840-КВ/34, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 32 500 дол. США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом, зі строком повернення до 27 липня 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобов?язань за указаним договором, того ж дня, між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній узяв на себе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору.

У зв?язку з порушенням позичальником умов кредитного договору та додаткових угод до нього, станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 33 960, 97 дол. США, з яких: 30 914, 55 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на указану дату 683 073, 80 грн - заборгованість за кредитом, 2 778,42 дол. США, що еквівалентно 61 390, 70 грн - заборгованість по відсотках, 268 дол. США, що еквівалентно 5 921, 61 грн - штраф та 11 240 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, яку банк просив стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту частинами шляхом внесення чергових платежів, проте з лютого 2015 року ОСОБА_3 не сплачує щомісячну суму мінімально необхідних платежів. Оскільки банк протягом шести місяців з часу порушення позичальником зобов?язань не пред?явив вимоги про стягнення заборгованості до поручителя, вважає, що порука припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2015 року справу № 127/20909/15-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості об?єднано в одне провадження зі справою № 127/26450/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ "КБ "Надра" про визнання поруки припиненою (а.с. 61 т.1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року позов ПАТ "КБ "Надра" задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" заборгованість за кредитним договором № 27/07/2007/840-кв/34 від 27 липня 2007 року станом на 25 серпня 2015 року, а саме: 30 914, 55 США (еквівалент 808 106,34 грн станом на 31 травня 2018 року) - заборгованість по кредиту; 2 778, 42 дол. США (еквівалент 72 627,90 грн. станом на 31 травня 2018 року) - заборгованість за відсотками; 7 005, 52 грн (еквівалент 268,00 дол. США станом на 31 травня 2018 року) - штраф за порушення умов кредитного договору; 11 240,00 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь держави 3 654,00 грн судового збору.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ "КБ "Надра" про визнання договору поруки № 1 від 27 липня 2007 року, укладеного між ВАТ КБ "Надра" і ОСОБА_4, припиненим.

Задовольняючи частково первісний позов ПАТ «КБ «Надра», суд першої інстанції вважав встановленим та доведеним факт порушення позичальником умов кредитного договору та існування заборгованості ОСОБА_3 перед банком у розмірі, заявленому у позовній заяві, що порушує права позивача, та у зв?язку з цим дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення указаної заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, місцевий суд виходив з того, що шестимісячний строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред?явлення вимоги до поручителя від дня настання строку виконання основного зобов?язання, який був змінений шляхом направлення письмової вимоги, не закінчився, тому вимога про визнання договору поруки припиненою не підлягала задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог банку скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилалася на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, оскільки ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості, суд визначив суму заборгованості відповідача лише на підставі наданого позивачем розрахунку, який не є належним доказом у справі, адже не містить відомостей, що дозволяють перевірити правильність зазначених у ньому даних з посиланням на відповідні платіжні документи.

Крім того, суд не застосував норму статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не врахував, що позивач не мав права на звернення до суду з позовною заявою до закінчення шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення споживачем про повне дострокове повернення кредиту.

Разом з тим, суд необґрунтовано відмовив заявнику у задоволенні клопотань, чим порушив його права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до банку про визнання договору поруки припиненим, просив рішення суду в цій частині скасувати й ухвалити нове, яким його зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд не врахував, що чергові платежі боржник повинна була здійснювати до 5 числа кожного поточного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. При цьому вказав, що строк пред?явлення вимоги кредитором до поручителя закінчився 06 серпня 2015 року, письмову вимогу банк пред?явив лише 31 серпня 2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають задоволенню частково з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону повністю рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 12/07/2007/840-КВ/34, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 32 500 дол. США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом, зі строком повернення до 27 липня 2037 року (т. 1 а.с. 5-6).

Пунктом 3.3.1 цього договору визначено порядок повернення кредиту шляхом перерахуванням на рахунок банку мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна мінімальна необхідна сума платежу складає 362,00 дол. США, яка вноситься щомісячно до 5 числа поточного місяця (п. 3.3.2. кредитного договору).

28 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року, згідно з п. 1.1.1 якої розмір необхідного платежу визначається в додатку (графіку) до договору, а саме: жовтень 2010 року -72,10 дол. США., листопад 2010 року-319,29 дол. США., грудень 2010 року - 308,99 дол. США., січень 2011 року -319,29 дол. США., лютий 2011 року -319,29 дол. США., березень 2011 року -288,40 дол. США., квітень 2011 року -1 724,67 дол. США, травень 2011 року - липень 2037 року -361,78 дол. США, останній платіж (27 липня 2037 року) - 353,66 дол. США. (а.с.7-12 т.1).

25 червня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року, якою вносились зміни до графіка повернення кредиту, сплати відсотків та встановлена нова щомісячна сума мінімально необхідного платежу (а.с.13-20 т.1).

25 червня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладена додаткова угода № 3 до кредитного договору № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року, у якій сторони досягли домовленості про прощення нарахованих штрафів та пені у розмірі 18,78 дол. США за договором (а.с. 21 т.1).

На забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов?язань за кредитним договором. За договором поруки поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов?язань та невиконання позичальником зобов?язань в цілому (п. п. 1.2, 1.3 договору).

28 вересня 2010 року між банком та поручителем ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки від 27 липня 2007 року, за умовами якої сторони дійшли взаємної згоди щодо зміни умов виконання договору поруки (а.с. 24 т.1).

25 червня 2011 року між банком та поручителем ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки від 27 липня 2007 року, згідно з якою поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов?язань, зокрема: повернути до 27 липня 2037 року кредит в сумі 32 500 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,99 % річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с. 25 т. 1).

У зв?язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 своїх зобов?язань за кредитним договором № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року утворилась заборгованість, яка станом на 25 серпня 2015 року складає 33 960,97 дол. США та 11 240,00 грн., з яких: 30 914,55 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 778,42 дол. США - заборгованість за відсотками; 268,00 дол. США- штраф за порушення умов кредиту, 11 240,00 грн- пеня (а.с. 30-31 т. 1).

З матеріалів справи слідує, що 31 серпня 2015 року банком на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв?язку з неналежним виконанням умов кредитного договору направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобов?язань за кредитним договором, та запропоновано відповідачам протягом трьох банківських днів з дати отримання вимоги сплатити заборгованість в повному обсязі згідно з викладеним у ній розрахунком (т. 1 а.с. 52-53).

31 серпня 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (стаття 510 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що боржник взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної сплати щомісячних платежів за договором № 27/07/2007/840-КВ/34 з лютого 2015 року не виконує, чим істотно порушує його умови, тому дійшов обґрунтованого висновку про стягнення зі ОСОБА_3 заборгованості, яка станом на 25 серпня 2015 року склала 33 960,97 дол. США та 11 240,00 грн., з яких: 30 914,55 дол. США - заборгованість за кредитом, 2 778,42 дол. США - заборгованість за відсотками; 268,00 дол. США- штраф за порушення умов кредиту, 11 240,00 грн - пеня.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установив суд, боржник ОСОБА_3, а відтак і поручитель, узяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 27 липня 2037 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як слідує з п. 2.4 кредитного договору ОСОБА_3 з початку і до кінця графіку платежів зобов'язалася сплачувати до 5-го числа поточного місяця щомісячні платежі.

Пунктами 1.2 - 1.5 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов?язань, вказаних у п.п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов?язань так і при невиконанні позичальником зобов?язань в цілому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов?язань у повному об?ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Із розрахунку заборгованості слідує, що ОСОБА_3 свій останній платіж сплатила 09 січня 2015 року (із запізненням на 4 дні), а наступний термін платежу за договором був визначений до 05 лютого 2015 року (включно), який вона не здійснила, а тому з 06 лютого 2015 року несплачена заборгованість вважається простроченою.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 06 лютого 2015 року) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором.

Вимогу до поручителів позивач пред'явив 31 серпня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Цим правом скористався позивач, звернувшись з позовом до суду.

Оскільки останній платіж був сплачений боржником 09 січня 2015 року, а з позовом позивач звернувся 31 серпня 2015 року, то порука за платежами за лютий 2015 року в сумі 324,51 дол. США (заборгованість по кредиту + відсотки) та 305,95 грн (13,85 дол. США) зі сплати пені припинилася.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов?язань за кредитним договором про сплату кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов?язань.

Відтак з поручителів та боржника підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача заборгованість, яка складається з: 30 901, 83 дол. США - заборгованість по кредиту, 2 465, 66 дол. США - відсотки за користування кредитом, 10 931,24 грн - пеня, а також штраф в сумі 7 005 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував, що порука в частині суми коштів стосовно якої збіг шестимісячний строк на момент подачі позивачем позову припинилася, дійшов помилкового висновку про задоволення вимог банку про солідарне стягнення усієї заборгованості за кредитним договором з відповідачів та щодо відмови у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 щодо визначення судом суми заборгованості на підставі наданого банком розрахунку заборгованості, то їх колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на те, що відповідачем указаний розрахунок належними та допустимими доказами не спростовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Проте, указані порушення суд не вважає такими, що дають підстави для висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог банку і задоволення вимог апеляційної скарги в повному обсязі.

Разом з тим, доводи заявника з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів» про неправомірність звернення позивача до суду не ґрунтується на положеннях закону, адже указаний закон регулює відносини що виникають при укладенні відповідних договорів, а право на захист свого порушеного права особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що банк при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент пред?явлення позову) стягненню зі ОСОБА_3 в дохід держави підлягає сума судового збору в розмірі 1 827 грн, а зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» сума судового збору в сумі 1 315, 27 гривень.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно зі ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року станом на 25 серпня 2015 року, а саме: 30 901, 83 дол. США - заборгованість по кредиту, 2 465, 66 дол. США - відсотки за користування кредитом, 10 931,24 грн - пеня, а також штраф в сумі 7 005 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року за платежами за лютий 2015 року, а саме: 12, 17 дол. США - заборгованість по кредиту, 312, 34 дол. США - заборгованість по відсоткам та 305,95 грн - пеня.

У решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою задовольнити частково.

Визнати поруку за договором поруки № 1 від 27 липня 2007 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов?язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 27/07/2007/840-КВ/34 від 27 липня 2007 року, припиненою за платежами за лютий 2015 року, які складаються з: 12, 17 дол. США - заборгованість по кредиту, 312, 34 дол. США - заборгованість по відсоткам та 305,95 грн - пеня.

У решті позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 827 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 315, 27 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис С.Г. Копаничук

Підпис В.П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький