Справа № 307/3042/18
Провадження № 2/307/1552/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком'яті Н.А.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грв. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Посилається на те, що з 2009 року вони з відповідачем разом не проживають, шлюб між ними розірвано. Спільне майно між ними розділено у добровільному порядку, а щодо їхньої участі у вихованні дитини вони уклали договір, за яким донька залишилася проживати разом з нею. Натомість відповідач має право зустрічатися, без перешкод спілкуватися з донькою та зобов'язався брати участь у її вихованні, добровільно надавати матеріальне забезпечення, купувати одяг, взуття та особисті речі до першого вересня та протягом року, дарувати подарунки на день народження. Відповідач систематично виїжджає на заробітки, але в супереч норман СК України та вищевказаного договору припинив приймати участі в утриманні й вихованні дитини. Просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що після розірвання шлюбу та укладення договору про порядок утримання та виховання дитини він тривалий час надавав позивачці матеріальну допомогу. Однак приблизно 4 роки тому ОСОБА_4 та її родичі почали обмежувати його можливість спілкуватися з дитиною, тому він відмовляється надавати кошти на її утримання. Після припинення спільного проживання він залишив позивачці багато спільного майна і вона обіцяла що не буде вимагати від нього аліментів. Він ніде не працює, на сезонні роботи виїжджає рідко, в основному працює по найму за місцем свого проживання, перебуває у другому шлюбі в якому має двох неповнолітніх дітей, а також має на утриманні перестарілу бабу. Згідний платити по 700-800 грв. на місяць.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на утриманні позивачки.

Це стверджено свідоцтвом про народження дитини та довідкою Вільховецької сільської ради, з якої вбачається, що на утриманні позивачки знаходиться неповнолітня донька.

10.10.2011 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про порядок утримання та виховання дитини, з яким батько зобов'язується брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, добровільно, незалежно від стосунків, надавати необхідне матеріальне забезпечення, купувати одяг, взуття та особисті речі для дитини до 1 вересня щороку та протягом року. У пункті 3.1.1. зазначено, що мати зобов`язується не вимагати аліментів у разі добровільного надання батьком матеріальної допомоги дитині.

Факт ненадання дитині ніякої допомоги на протязі 4 років відповідач визнав.

Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку.

Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено Законі "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама виховує малолітню доньку, ніде не працює, наявність у відповідача іншої сім`ї та двох неповнолітніх дітей, а також відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" з 1 липня 2018 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 1944 гривень, а з 01.12.2018 р. - 2027 грв.

Середня заробітна плата по Україні на вересень 2018 р. становила 9042 грв., а по Закарпатській області 8406 гривень.

Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який має навички будівельника та можливість працювати за кордоном, у змозі заробити суму, яка дозволить йому сплачувати на утримання своєї доньки по 1300 гривень у місяць.

Доводи відповідача про те, що у нього на утриманні є перестаріла баба суд до уваги не бере, так як згідно його пояснень вона отримує пенсію і має можливість забезпечити себе прожитковим мінімумом.

Частиною 1 ст. 76 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати по 2000 грв. щомісяця позивачка суду не надала.

У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 180, 184 СК України, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989 року суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень щомісячно починаючи з 05.10.2018 року і до її повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Сягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України сімсот чотири гривні 80 коп. гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 27.11.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.