АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/909/18 Справа № 175/330/17 Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

1 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, який в квітні 2017 року уточнила та просила суд поновити строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі; визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовом поважними; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Укртелеком» від 27 жовтня 2016 року № 336-к «Про попередження працівника Луганської філії ПАТ «Укртелеком» про майбутнє звільнення»; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Укртелеком» № 2-К від 03.01.2017 року «Про припинення трудового договору»; поновити її на посаді старшого економіста відділу фінансово-економічного аналізу та контролю Луганської філії ПАТ «Укртелеком»; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день набрання законної сили рішення суду.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ «Укртелеком» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовлено (а.с.188-193).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги (а.с.194-198).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою підвищення ефективності діяльності та оптимізації операційних витрат товариства, ПАТ «Укртелеком» було прийнято рішення щодо скорочення чисельності та штату працівників Луганської філії ПАТ «Укртелеком» та видано наказ від 26 жовтня 2016 року №735 «Про несення змін до штатного розпису Луганської філії ПАТ «Укртелеком», на підставі якого з 11 січня 2017 року із штатного розпису Луганської філії ПАТ «Укртелеком» була виведена штатна одиниця старшого економіста відділу фінансово-економічного аналізу та контролю Луганської філії ПАТ «Укртелеком», з яким ОСОБА_4 була ознайомлена 28 жовтня 2016 року.

27 жовтня 2016 року Луганською філією ПАТ «Укртелеком» був виданий наказ № 336-к «Про попередження працівника Луганської філії ПАТ «Укртелеком» про майбутнє звільнення» у зв'язку зі скороченням штату працівників. 28 жовтня 2016 року позивачка була ознайомлена з попередженням про майбутнє звільнення від 27 жовтня 2016 року, в якому зазначила «не згодна, за ст. 42 КЗпП України маю переваги при скороченні». Того ж дня, 28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 була проінформована щодо можливості переведення на іншу вакантну посаду за наявності відповідної освіти та кваліфікаційного рівня, але від ознайомлення зі списками професій ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_4 відмовилася, про що було складено відповідні акти від 28 жовтня 2016 року, від 30 листопада 2016 року, від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до пояснень представника відповідача, при виборі кандидатури на звільнення, рішення приймалося з урахуванням кваліфікації, продуктивності праці, досвіду роботи, ділових якостей, особливого вкладу працівника у робочий процес. При рівній кваліфікації трьох працівників відділу (займають посаду старшого економіста, мають повну вищу освіту, тривалий стаж роботи у сфері зв'язку) ОСОБА_4 виконувала менший обсяг роботи, що пов'язано зокрема із загальним зменшенням функціонального навантаження на відділ фінансово-економічного аналізу та контролю Луганської філії ПАТ «Укртелеком»; перерозподілом посадових обов'язків після звільнення у червні 2016 року одного працівника відділу, передачею у серпні 2016 року окремих функцій відділу до відділу організації та оплати праці; відсутністю взаємодії із працівниками інших структурних підрозділів філії (наявність скарг від інших відділів); категоричною відмовою виконання роботи у випадках тимчасової відсутності працівника відділу; безініціативності. Покладання виконання обов'язків начальника відділу на період тимчасової відсутності жодного разу не відбувалося. Тому перевага в залишенні на роботі була віддана іншим працівники відділу, які виконують більший обсяг роботи та мають вищу продуктивність праці.

Окрім цього, судом встановлено, що ствердження ОСОБА_4, що саме оскаржуваний наказ Луганської філії ПАТ «Укртелеком» №336-к від 27 жовтня 2016 року і є тим наказом, на підставі якого її було звільнено та копію якого вона не отримувала є помилковим, оскільки позивачка була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України 03 січня 2017 року на підставі наказу Луганської філії ПТ «Укртелеком» № 2-к від 03 січня 2017 року про припинення трудового договору, про що був зроблений відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_4 та у встановленому законом порядку видано копію позивачці. Вищевказаний наказ слугував підставою для виплати вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (ст.44 КЗпП України), яка була виплачена позивачці у день звільнення.

Звільнення ОСОБА_4 було проведено за попередньою згодою профспілкової організації (ст. 43 КЗпП України), а саме Луганською філією ПАТ «Укртелеком» 05 грудня 2016 року до Профспілкової організації Луганської філії ПАТ «Укртелеком» було направлено подання від 05 грудня 2016 року №44L100/2-466 на отримання згоди профспілкової організації Луганської філії ПАТ «Укртелеком» на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, засідання Президії Комітету Профспілкової організації Луганської філії було призначено на 16 грудня 2016 року, про що було повідомлено та запрошено на засідання ОСОБА_4 Однак 14 грудня 2016 року позивачка написала письмову заяву про розгляд подання без її участі, тому засідання Президії профспілкової організації Луганської філії ПАТ «Укртелеком» проводилось без її присутності відповідно до ст. 43 КЗпП України, на засіданні заява позивачки з додатками була зачитана та обговорена.

Так, 19 грудня 2016 року Луганська філія ПАТ «Укртелеком» отримала повідомлення №46 про надання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штату, що піддержується витягом з протоколу засідання Президії профспілкової організації Луганської філії ПАТ «Укртелеком» від 16 грудня 2016 року №П-3-48Г.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивачки відбулося без будь-яких порушень норм діючого законодавства України і в діях відповідача суд не вбачав будь-яких порушень прав позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5 1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Судом першої інстанції встановлено та апелянтом підтверджено, що остання дійсно відмовилася ознайомлюватися з переліком вакантних посад ПАТ, тому як вважала та вважає, що у порівнянні з двома іншими економістами свого відділу має переважне право на залишення на роботі, бо є працівником з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Доводи апеляційної скарги, що відповідачем не зроблено порівняльної таблиці, як зазначено в листі Міністерства соціальної політики України №80/60/187-12 від 21.05.2012 року «Про переважне право на залишення на роботі», де роботодавцю було рекомендовано, для виявлення працівників з більш високою чи більш низькою кваліфікацією і продуктивністю праці, робити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників в процесі якого повинні враховуватися такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт, тощо, колегія суддів відхиляє.

Оскільки, зазначений лист має рекомендаційний характер, а чинним законодавство не передбачено можливість проведення експертизи з метою визначення працівникові з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а тому роботодавець керується різними критеріями, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: