Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/8612/16-ц

провадження № 61-20094св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у складі судді Шевчука А. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від

28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року приватнеакціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року, позовну заяву ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишено без розгляду.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, виходив з того, що повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи позивач двічі не з'явився в судове засідання, а заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

30 березня 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просило скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що залишаючи його позовну заяву без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, суди не врахували, що він не з'явився в судове засідання 14 грудня 2016 року з поважних причин, а саме через те, що позивач у період з 14 по 15 грудня

2016 року перебував у щорічній основній відпустці. Зазначає про те, що позивач був зацікавлений в розгляді цієї справи за особистою його участю в судовому засіданні та подаючи клопотання 13 грудня 2016 року про відкладення розгляду справи на іншу дату, зобов'язувався з'явитися на іншу дату, однак суд ухвали щодо розгляду цього клопотання не постановив, чим порушив норми процесуального законодавства. Також вказує, що суд необґрунтовано зазначив про зловживання процесуальними правами позивачем, пов'язаними з його неявками у судові засідання.

Заперечення від учасників справи до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що29 червня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на

18 жовтня 2016 року на 16:00 годину.

22 липня 2016 року на адресу позивача було направлено повістку про виклик до суду на 16:00 годину 18 жовтня 2016 року, яку він отримав 04 серпня

2016 року (а. с. 52, 54).

У судове засідання 18 жовтня 2016 року позивач не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з цим розгляд справи було відкладено на 14:15 годину 14 грудня 2016 року (а. с. 59).

Про відкладення розгляду справи на 14 грудня 2016 року ПрАТ «СК «Уніка» було повідомлено шляхом направлення 24 жовтня 2016 року товариству повістки про виклик до суду, яку ним було отримано 09 листопада 2016 року, тобто завчасно до судового засідання (а. с. 62).

13 грудня 2016 року представник ПрАТ «СК «Уніка» Некряч А. В. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням у щорічній основній відпустці (а. с. 63-64).

У судове засідання, призначене на 14 грудня 2016 року о 14:15 годині, позивач повторно не з'явився (а. с. 113).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року позовну заяву ПрАТ «СК «Уніка» було залишено без розгляду.

Відповідно до статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача у судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України 2004 року суд не зобов'язаний з'ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Особа на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та обов'язками, і зобов'язана здійснювати їх добросовісно, відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених статтями 27, 29 цього Кодексу в указаній вище редакції.

З огляду на вказане Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду з підстав, встановлених частиною третьою статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року, оскільки неявка позивача (його представника) у судове засідання, призначене на 14 грудня 2016 року, є повторною, а заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Про судові засідання, призначені на 18 жовтня та 12 грудня 2016 року, позивача було повідомлено завчасно та належним чином.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України 2004 року особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, ухвали судів попередніх інстанцій постановлено з дотриманням норм процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

Згідно частини першої статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С.П. Штелик