Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

20.11.2018 Справа №607/16263/18

20 листопада 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

- з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просила визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1 тільки.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона є власником квартири за АДРЕСА_1. У даній квартирі крім неї також зареєстрований її син ОСОБА_3, проте останній не проживає за вищевказаною адресою більше року, без поважних причин.

Посилаючись на наведене та те, що реєстрація створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

В судовому засідання позивач та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавав.

На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право вланості на нерухоме майно, виданим на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 30.12.2009 року за №2113.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.01.2010 року за №25120256 встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 25.01.2010 року.

Відповідно до довідки за №480 від 14 серпня 2018 року, виданої Дочірнім підприємством 2 ЖЕК13 ЖБК встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані позивачка, ОСОБА_3 (син), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (онук) та ОСОБА_6 (чоловік).

Як вбачається з акту від 30 липня 2018 року складеного комісією в складі майстрів дільниці, ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі, але не проживає з 2009 року, що підтвердили сусіди позивачки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Той факт, що ОСОБА_3 більше року, без поважних причин не проживає у квартирі за АДРЕСА_1 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які є сусідами позивачки. Свідки пояснили, що більше п'яти років у спірній житловій квартирі не бачили відповідача, останній за вказаною адресою не проживає.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач є власником спірної житлової квартири, де зареєстрований її син ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач більше року добровільно не проживає у спірній квартирі, не цікавиться нею, не приймає участі в її утримані, не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не зверталась. У добровільному порядку не знімається із реєстрації, чим чинить позивачу, як власнику будинку перешкоди.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у судове засідання не з'явився та не представив суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн., згідно квитанції №22 від 16.08.2018 року.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391 ЦК України, 150 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, АДРЕСА_1.

Повне рішення складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька