Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 522/24542/15-ц

провадження № 61-12402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Алькабір-строй», товариство з обмеженою відповідальністю «Алькарім-Буд», товариство з обмеженою відповідальністю «Кадорр - Каманін»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року у складі судді Тарасова О. О. та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року у складі суддів: Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Алькабір-строй» (далі - ТОВ «Алькабір-строй»), товариства з обмеженою відповідальністю «Алькарім-Буд» (далі - ТОВ «Алькарім-Буд»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кадорр - Каманін» (далі - ТОВ «Кадорр - Каманін») про відшкодування майнової та моральної шкоди та упущеної вигоди.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 зазначав, що 02 листопада 2015 року в його будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідачами зруйновані труби каналізації, кабель мережі Інтернет, телефонний кабель, чим йому спричинено майнову шкоду в розмірі 435030,00 грн. Враховуючи, що каналізація, телефонний кабель та мережа Інтернет не відновлені, він втратив зв'язок з партнерами, колегами, родичами, не може прийняти і передати електронні листи, йому спричинена значна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 5000 грн. Просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позивачем своїх позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відкрито провадження у даній справі та витребувано з Приморського районного суду м. Одеси зазначену справу.

13 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ТОВ «Кадорр-Каманіна» на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими та ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи викладені ОСОБА_4 у касаційній скарзі спростовуються встановленими обставинами у справі, обставини на які він посилається у скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та їм надана належна правова оцінка. Касаційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою та не підлягають задоволенню.

28 квітня 2017 року вказана справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 березня 2018 року зазначену справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди встановили, що на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2008 року ОСОБА_4 є власником жилого буднику літ «А», загальною площею 888,2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Балансоутримувачем водопровідних мереж та водовідведення є філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс».

Згідно з листом філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» від 03 серпня 2016 року проектна документація на будівництво і введення в експлуатацію каналізаційної труби по провулку Морехідний у м. Одесі не надходила та не узгоджувалась.Позивач належних та допустимих доказів на проектування, приєднання та здачі в експлуатацію водовідведення (каналізаційної труби) до його житлового будинку суду не надав. Каналізаційна труба, що приєднана до житлового будинку позивача, влаштована самовільно.

Відповідно до п. 4.3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 № 190, (далі - Правила) забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Крім того, згідно п. 3.11 Правил витрати, пов'язані з відключенням і можливою ліквідацією пристроїв (споруд), які самовільно зведені і приєднані до систем централізованого водопостачання та водовідведення, підлягають відключенню від цих систем, оплачуються їх власником.

Суд встановив, що пошкодження мереж водовідведення мало місце під час виконання будівельних робіт по вул. Каманіна, 16 у м. Одесі, яке не узгоджується з місцем, де розташований житловий будинок позивача.

Факт пошкодження централізованої системи водовідведення, внаслідок якого позивач був позбавлений можливості користуватися каналізаційною трубою, що приєднана ним самовільно до централізованої системи водовідведення, не свідчить про порушення прав позивача.

Наявність в діях відповідачів протиправної поведінки відсутня.

Що стосується стягнення компенсації за пошкодження телефонного кабелю, суди встановили, що між позивачем та ТОВ «ЦСС», правонаступником якого є ПрАТ «Фарлеп-Інвест», був укладений договір № 804072, відповідно до умов якого ПрАТ «Фарлеп-Інвест» надає позивачу телекомунікаційні послуги.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного підприємства «Фарлеп-Інвест» про захист прав споживача телекомунікаційних послуг встановлено, що підключення позивача до мережі телекомунікаційних послуг відновлено, хоча за період з 03 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року послуги не надавались, по особовому рахунку ОСОБА_4 не здійснювалось нарахувань за телекомунікаційні послуги, у зв'язку з пошкодженням кабелю.

Факт пошкодження відповідних кабелів під час будівництва сторонами не заперечується.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про відшкодування моральної шкоди посилався на те, що оскільки не відновлені телефонний кабель та мережа Інтернет він втратив зв'язок з партнерами, колегами, родичами та не може прийняти і передати електронні листи, чим йому спричинена значна моральна шкода, проте належних та допустимих доказів заподіяння цієї шкоди, суду не надав.

Виходячи із фактичних обставин, встановлених на підставі наданих сторонами належних та допустимих доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду та встановленими судом обставинами, а ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, переоцінка цих доказів відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень касаційного суду.

Оскаржувані рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а касаційна скарга - без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат