П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/3281/18

Номер провадження № 22-ц/796/7688/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Шахової О. В., Поліщук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С., у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві ІльницькогоІвана Васильовича,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пункту 8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ільницького І.В., про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20 лютого 2018 року, а також звернення до виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року у справі №758/14222/17, шляхом її вручення ОСОБА_2 під розписку.

У травні 2018 року на виконання ухвали суду про усунення недоліків скарги, ОСОБА_2 уточнив подану скаргу та просив суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Ільницького І.В. про відкриття виконавчого провадження №55740138 від 20 лютого 2018 року, визнати незаконною та скасувати постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №55740138 від 20 лютого 2018 року, зобов'язати вказаного головного державного виконавця повернути постанову Подільського районного суду міста Києва у справі №758/14222/17 до Подільського районного суду міста Києва, зобов'язати виключити відомості про ОСОБА_2 як про боржника з Єдиного реєстру боржників, визнати постанову Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року у справі №758/14222/17 такою, що не підлягає пред'явленню на підставі закінчення строку її пред'явлення.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року (а.с.71-72) ОСОБА_2 відмовлено у відкритті провадження за його скаргою.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 08 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до Подільського районного суду міста Києва.

Апеляційну скаргу, мотивував, зокрема, тим, що суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору та підстави заявлених вимог, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про належність спору до юрисдикції адміністративних судів.

Так, Подільський районний суд міста Києва виніс постанову 26 грудня 2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, яку повинен був звернути до виконання шляхом вручення йому, ОСОБА_2, протягом 3-х днів з дня винесення, для можливості сплатити штраф у добровільному порядку. Разом з тим, копія постанови суду вручена не була, на поштову адресу не направлялась, тобто постанову суду одразу було звернуто до примусового виконання.

20 лютого 2018 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ м. Києва Ільницьким І.В. відкрито виконавче провадження №55740138 щодо примусового стягнення з нього, ОСОБА_2, на користь держави 10 200 грн., а також виконавчого збору в розмірі 1 020 грн. 00 коп., Крім того, 20 лютого 2018 року була винесена постанова про арешт майна боржника, внаслідок чого і була подана до суду скарга на дії державного виконавця.

В даному випадку, Законом України «Про виконавче провадження» встановлений спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, а саме ч.1 ст.74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ. В даному випадку, до Подільського районного суду міста Києва.

Крім того, зволікання Подільського районного суду міста Києва з розглядом скарги на дії державного виконавця може призвести до незаконної фактичної реалізації належного йому, ОСОБА_2, майна.

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними зворотними повідомленнями, крім того, 07 вересня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників справи.

З'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 оскаржуються рішення державного виконавця під час виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року, прийнятої у справі про адміністративне правопорушення, а в силу ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою в порядку цивільного судочинства, якщо ними оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини (частини 1, 2, 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виходячи зі змісту статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції під час перегляду оскаржуваної ухвали, ОСОБА_2 оскаржуються постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника, якими, на думку скаржника, порушено його права та свободи, під час виконання судового рішення, ухваленого у справі про адміністративне правопорушення. Вказаним судом рішенням накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався за правилами Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не за правилами цивільного судочинства.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки доводи, наведені у ній, не викликають сумнів у законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: О.В. Шахова

Н.В.Поліщук