АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/778/18 Справа № 200/1028/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Варенко О.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, який уточнив в ході розгляду справи, посилаючись на те, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 29 квітня 1995 року по 21 січня 2013 року, за час спільного проживання ними за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки вищевказане нерухоме майно було придбано під час шлюбу, у подружжя виникла спільна сумісна власність на нього, проте вони не можуть дійти спільної згоди з приводу володіння, користування та розпорядження цим майном та можливих варіантів його поділу. Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.05.2007 року №76/15 відповідачу було передано в приватну власність в порядку безоплатної приватизації земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1. У 2006 - 2009 роках житловий будинок А-1, сарай літ. Б, убиральня літ. Ж та деякі інші споруди, що входили до складу домоволодіння за вказаною адресою були знесені, і було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 215,3 кв.м. Фактично будівництво зазначеного житлового будинку було завершено в 2009 році і з цього часу спірний будинок міг безпечно експлуатуватися в межах свого функціонального (цільового) призначення за умови дотримання відповідних технічних правил щодо порядку їх експлуатації та технічного обслуговування. Однак, оскільки будівництво здійснювалось без узгодженої проектної документації, будинок так і не було введено в експлуатацію і вони не зареєстрували право власності на новостворене майно за час шлюбу. Право власності на даний будинок який складається з: (Житловий будинок літ. К-2, мансардний поверх літ. М/с, прибудова літ. К11, прибудова літ. к11, прибудова літ. к-1, загальною площею 215,3 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м.; погріб під літ. К11; балкон літ. к; лазня літ. Б; прибудова літ. б1; погріб під літ. Б; сарай літ. Д; вбиральня літ. Е; душ літ. И; навіс літ. З; №1-23,І - споруди, замощення) було зареєстровано за ОСОБА_2 у 2016 році (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01). Факт того, що будинок було побудовано під час шлюбу підтверджується також технічним паспортом на будинок, в якому зазначаються роки забудови: 1962 р. (щодо окремих споруд домоволодіння) та 2009 (будинок з господарськими спорудами).

Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_3 просить визнати спільною сумісною власністю: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2; домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 215,3 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1). Також просить в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_2 житловий будинок з будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; виділити йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на неї; стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію в сумі 603 500,00 гривень.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на автомобіль «Міцубісі Галант», 2004 року випуску, пральну машинку «Індезіт», холодильник «Арістон», посудомийну машину «Арістон», духовку «Бош», котел опалення «Юнкерс»; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем ними було придбано зазначене майно, яке на даний час відповідач вивіз з будинку по АДРЕСА_1. Також під час шлюбу на ім'я відповідача були зареєстровані автомобілі «Ауді», «Форд Транзіт» евакуатор, «Тата» евакуатор, документи на які знаходяться у відповідача. Автомобіль «Міцубісі Галант» 2004 року випуску який зареєстрований на ОСОБА_3, 17.12.2014 року, тобто після розірвання шлюбу, також підлягає поділу, оскільки 12.12.2004 року ОСОБА_3 позичив гроші ОСОБА_4, про що була складена розписка. Борг повертався після розірвання шлюбу. Як їй відомо в якості повернення боргу ОСОБА_3 був переданий автомобіль «Міцубісі Галант», 2004 року випуску, який в подальшому був за ним зареєстрований.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано спільною сумісною власністю домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 215,3 кв.м, житловою площею 107,2 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Виділено ОСОБА_2 житловий будинок з будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Виділено ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 603 500,00 гривень.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні квартира та домоволодіння були придбані за особисті кошти ОСОБА_2, які вона отримала від своєї матері та за продаж квартири, успадкованої нею після смерті батька, тому таке майно не підлягає поділу між сторонами.

ОСОБА_3 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 29 квітня 1995 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №347, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.04.1996 року, та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу ВЕІ 512442 від 10.11.2006 року, право власності на які оформлено на ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.05.2007 року №76/15 ОСОБА_2 було передано в приватну власність, в порядку безоплатної приватизації, земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно матеріалів справи, оціночна вартість будинку за адресою: м.Дніпро, АДРЕСА_1 відповідно до звіту про оцінку майна становить 1 583 560 гривень; оціночна вартість земельної ділянки за адресою: м.Дніпро, АДРЕСА_1, відповідно до звіту про оцінку майна, становить 429 440 гривень. Загальна оціночна вартість домоволодіння становить 2 013 000 гривень. Оціночна вартість квартири за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до звіту про оцінку майна, становить 806 000, 00 гривень. Таким чином, загальна оціночна вартість зазначеного майна становить 2 819 000,00.

Встановивши вищевикладені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.22, 28, 29 КпШС, ст.ст. 63, 68-70 СК України, ст.ст.319, 321, 328, 368 ЦК України, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ майна подружжя .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що спірні квартира та домоволодіння не підлягають поділу, оскільки були придбані за її особисті кошти відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

За ст.29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 57 СК України передбачені конкретні підстави виникнення права особистої приватної власності в одного з подружжя, в інших випадках режим спільного сумісного майна подружжя може бути змінений лише договором або рішенням суду.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, і тільки якщо один з членів подружжя доведе, що майно було придбане за особисті кошти, то спірне майно втрачає статус спільного сумісного і стає особистою приватною власністю цього члена подружжя.

Однак жодних належних доказів на підтвердження походження коштів, за які було придбано спірне майно, матеріали справи не містять. Тобто в порядку, встановленому Главою 5 ЦПК України, ОСОБА_2 не доведено, що таке майно було придбано саме за її особисті кошти.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 вересня 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова