Справа № 478/1995/18 Провадження №2-з/478/8/2018
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

28.11.2018 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

В с т а н о в и в:

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позов мотивовано тим, що 14 червня 2017 року в селі Миколаївка Казанківського району Миколаївської області помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,8009 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №266860, виданого 21 листопада 2001 року Казанківською районною державною адміністрацією та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,8018 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Заповіт щодо свого майна ОСОБА_4 не залишив, а тому позивач ОСОБА_1, ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_2, які є його дітьми, є спадкоємцями першої черги за законом.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, так як з серпня 2015 року і по день його смерті проживав разом з ним, хоча і був зареєстрований за іншою адресою. 22 серпня 2018 року звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з тим, що 06 лютого 2018 року за реєстраційними номерами 16 та 17 були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки за заявою спадкоємця першої черги ОСОБА_2, а також у судовому порядку йому необхідно встановити факт проживання разом із спадкодавцем на день смерті, оскільки у паспорті зазначено, що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проте, він вважає ці Свідоцтва недійсними, оскільки відповідачу ОСОБА_2 було відомо, що позивач проживав разом з батьком, однак цей факт вона не повідомила нотаріусу під час оформлення спадщини, а шляхом обману рідних братів оформила спадщину батька лише на себе.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент смерті, а саме 14 червня 2017 року, визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННА №945502 за реєстровим номером 16, видане 06 лютого 2018 року, за яким ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом майна ОСОБА_4, померлого 14 червня 2017 року, яке складається із земельної ділянки площею 9,8018 га з кадастровим номером :07:000:0109, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області та свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННА №945503 за реєстровим номером 17, видане 06 лютого 2018 року, за яким ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом майна ОСОБА_4, померлого 14 червня 2017 року, яке складається із земельної ділянки площею 9,8009 га з кадастровим номером :07:000:0054, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

Одночасно з предявленням позову до суду ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій посилаючись на те, що питання правомірності свідоцтв про право на спадщину за законом земельних ділянок (паїв) (кадастрові номери: :07:000:0054 та :07:000:0109) та встановлення факту прийняття спадщини шляхом постійного проживання спадкоємця зі спадкоємцем на момент смерті буде вирішуватись в судовому порядку, що впливатиме на те, хто матиме право власності на земельні ділянки (паї), просив заборонити ОСОБА_2 укладати договір оренди землі (кадастровий номер :07:000:0054) з будь-якими юридичними особами незалежно від форми власності до вирішення спору за його позовом, заборонити фермерському господарству «Околиця-3» укладати договір оренди землі (кадастровий номер :07:000:0054) з ОСОБА_2 до вирішення спору за його позовом, заборонити приватному підприємству «Агро-3» сплачувати ОСОБА_2 орендну плату за користування земельною ділянкою (кадастровий номер :07:000:0109) відповідно до умов договору оренди землі №1/2014 від 15 грудня 2014 року до вирішення спору за його позовом.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та додані матеріали, приходжу такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття їх може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За приписами ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із поданої заяви, 26 грудня 2014 року зареєстровано договір оренди землі, загальною площею 9,80 га, з кадастровим номером :07:000:0109, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, укладений між ПП «Агро-3» та ОСОБА_4, строк дії договору десять років.

28 грудня 2012 року зареєстровано договір оренди землі, загальною площею 9,8009 га, розташованої на території Миколаївської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, укладений між ФГ «Омега-3» та ОСОБА_4, строк дії договору 5 років.

Відомостей, щодо припинення права ФГ «Омега-3» користуватися даною земельною ділянкою, позивачем не надано.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 125, 126 ЗК України договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже, з моменту державної реєстрації договорів оренди ПП «Агро- 3» та ФГ «Омега -3» набули права орендаря земельної ділянки, тобто використання та здійснення господарської діяльності відповідно до цільового призначення та умов, визначених договором.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Відповідно до діючого законодавства договір оренди землі передбачає обов'язок орендодавця - власника спірної земельної ділянки, за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний (і має право) використовувати цю земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Застосування такого засобу забезпечення позову, як заборона вчинення дій, направлених на використання земельних ділянок, передбачає не тільки позбавлення ПП «Агро- 3» та ФГ «Омега -3» та інших заінтересованих осіб на весь час вирішення спору у суді права вільно користуватися й розпоряджатися земельними ділянками, а й фактичним використанням їх, що перешкоджає здійсненню підприємницької діяльності особі, з якою укладено договір оренди, який на даний час є чинним.

Заявлений позивачем засіб забезпечення позову шляхом заборони приватному підприємству «Агро-3» сплачувати ОСОБА_2 орендну плату за користування земельною ділянкою також може вплинути на належне виконання підприємством подальших зобовязань за договором оренди.

Крім того, види забезпечення позову, заявлені позивачем ОСОБА_1 не стосуються предмету спору та жодним чином не можуть вплинути на хід виконання можливого майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Так, як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання.

Як зазначено заявником, позовною вимогою в поданому позові є встановленняфакту прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Користування земельними ділянками жодним чином не впливатиме на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 258, 260, 353, 354 ЦПК України,

У х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, - відмовити.

Копію цієї ухвали невідкладно направити заявнику для відома.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя