Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 695/2689/15-ц

провадження № 61-4671св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року у складі судді Степченка М. Ю. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2016 року у складі суддів: Бондаренка С. І., Захарова А. Ф., Новікова О. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржником, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме:ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 13 березня 2006 року № 16.06-04/330-КЛ, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 За умовами договору позичальник отримав кредиту в сумі 30 тис. доларів СШАна строк до 12 березня 2011 року зі сплатою 16 % річних. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року із боржника стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 696 доларів 94 центи США. Разом з тим, борг відповідача станом на 23 червня 2015 року за процентами становить 417 410 грн 60 коп., за пенею - 307 994 грн 45 коп., що підлягають стягненню із боржника.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щодержавним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу за виконавчим листом № 2-263, виданим 28 березня 2011 року Золотоніським міськрайонним судом у справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Таким чином, після ухвалення рішення суду від 20 січня 2010 року та набрання ним чинності відкрито виконавче провадження і правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 змінилися, оскільки банк став стягувачем, а позивальник боржником. Тому в подальшому дані правовідносини щодо стягнення заборгованості на підставі рішення суду здійснюються вже в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України. З огляду на викладене, після ухвалення рішення суду та набрання ним чинності ПАТ «Сведбанк» мав можливість передати іншій особі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні. Невід'ємними частинами договорів факторингу є реєстр заборгованості боржників, проте до позовної заяви доданий лише один реєстр, в якому зазначений як боржник ОСОБА_1 Однак, з даного реєстру неможливо чітко встановити, яка сума заборгованості існувала на момент укладення договору факторингу. При цьому не зрозуміло, додатком до якого договору є даний реєстр боржників. Крім того, всі додатки до позовної заяви належним чином не завірені, а тому відповідність їх оригіналам можливо піддати сумніву.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що після ухвалення заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року та набрання ним чинності ПАТ «Сведбанк» мав можливість передати іншій особі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні. Із заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року вбачається, що банк скористався передбаченим пунктом 3.8 кредитного договору правом та змінив строк виконання зобов'язань, направивши 23 липня 2009 року повідомлення про сплату заборгованості, а тому, відповідно до зазначеного пункту, строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав на десятий календарний день з дня направлення банком повідомлення і закінчився 02 серпня 2009 року. Отже, аналіз зазначених вище правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання ОСОБА_1 перед банком за укладеним договором припинились 02 серпня 2009 року.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати судові рішення та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що норми ЦК України, які регулюють укладення факторингу, не передбачають припинення зобов'язань за кредитним договором при відступленні права вимоги за ним за обставин існування рішення суду про стягнення боргу. Будь-яких додаткових договорів про припинення кредитного договору між сторонами не укладалось, рішення суду про припинення кредитного договору відсутнє. За таких обставин посилання суду на те, що зобов'язання ОСОБА_1 перед банком за укладеним договором припинились 02 серпня 2009 року, є безпідставними. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року стягнуто борг за кредитом станом на 19 листопада 2009 року, а за цим позовом до стягнення заявлено заборгованість станом на 23 червня 2015 року.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладено договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржником, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 13 березня 2006 року № 16.06-04/330-КЛ, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 За умовами договору позичальник отримав кредит в сумі 30 тис. доларів США на строк до 12 березня 2011 року зі сплатою 16 % річних.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року із боржника на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 696 доларів 94 центи США, із яких: 25 тис. доларів США - тіло кредиту, 1 832 долари 39 центів США - проценти, 2 864 долари 55 центів США. Вказана заборгованість розрахована станом на 19 листопада 2009 року.

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором (стаття 1077 ЦК України).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року та погашення кредиту у повному обсязі матеріали справи не містять.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

За змістом пункту 2.1 догофору факторингу від 28 листопада 2012 року позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи» відступлено права вимоги заборгованості за кредитними договорами, тобто невиконані грошові зобов'язання боржників перед клієнтом, що містяться у Реєстрі заборгованостей боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв'язку з наданими безготівковими чи готівковими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов'язання, проценти, нараховані клієнтом за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші платежі згідно кредитних договорів.

Також зазначено, що після переходу прав вимоги заборгованості до ТОВ «Кредитні ініціативи» новий кредитор має право нараховувати проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі щодо боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів.

Таким чином, до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права кредитора у тому обсязі, які мав первісний кредитор, у тому числі щодо права застосування наслідків порушення зобов'язання, тому висновки судів про те, що після ухвалення заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року та набрання ним чинності ПАТ «Сведбанк» мав можливість передати іншій особі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1, лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні, не ґрунтуються на вимогах закону.

Із рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року суди установили, що ПАТ «Сведбанк» скористався передбаченим пунктом 3.8 кредитного договору правом та змінив строк виконання зобов'язань, направивши 23 липня 2009 року повідомлення про сплату заборгованості, а тому, відповідно до зазначеного пункту, строк виконання зобов'язання за кредитним договором настав на десятий календарний день з дня направлення банком повідомлення і закінчився 02 серпня 2009 року.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з десятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Разом з тим, суди не встановили періоду нарахованих та заявлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 417 410 грн 69 коп., враховуючи, що межею нарахування процентів є 02 серпня 2009 року.

Крім того, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із правових наслідків порушення боржником зобов'язання є сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 14-10цс18.

Позивач нарахував боржнику пеню за прострочення виконання кредитного зобов'язання у розмірі 307 994 грн 45 коп., проте суди не перевірили, які прострочені платежі становлять базу нарахування вказаної суми та чи не включено кредитором до цієї бази суму процентів, нарахованих після 02 серпня 2009 року, коли право кредитора на розрахунок процентів припинилося внаслідок реалізації права на дострокове повернення кредиту.

Враховуючи допущені судами порушення норм процесуального права, ухвалені ним рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за статтею 411 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик