У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відновлення втраченого судового провадження

Справа № 236/2961/18

25 вересня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ткачова О.М.

за участю секретаря Грицай Н.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман ухвалу Верховного Суду від 27.06.2018 року про відновлення втраченого судового провадження у справі № 261/5557/13-ц, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2018 року до суду надійшла ухвала Верховного Суду від 27.06.2018 року про відновлення втраченого судового провадження у справі № 261/5557/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та порядку участі батька у вихованні дитини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Згідно з вказаною ухвалою від 27.06.2014 року у травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та порядку участі батька у вихованні дитини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2014 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі та витребувано з Петровського районного суду м. Донецька цивільну справу № 261/5557/13-ц, однак вказана ухвала в частині витребування справи виконана не була, оскільки м. Донецьк є тимчасово окупованою, непідконтрольною державній владі України територією. Тому є всі підстави вважати, що судове провадження Петровського районного суду м. Донецька є втраченим.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що заявлена заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року по справі № 261/5557/13-ц було задоволено повністю позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та порядку участі батька у вихованні дитини та за позовом ОСОБА_2 дор ОСОБА_1, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року було скасовано та ухвалено нове рішення.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому ЦПК України.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

З положень ст. 493 ЦПК України вбачається, що При розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Частиною 1 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В зібраних матеріалах міститься повний текст рішення Петровського районного суду міста Донецька від 26.02.2014 року по цивільній справі № 261/5557/13-ц, ухвали про відкриття апеляційного провадження Апеляційного суду Донецької області від 17.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц, Рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц, які є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження по вказаній цивільній справі.

Цивільні справи, що перебували в архіві Петровського районного суду м. Донецька, на підставі розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року щодо зміни територіальної підсудності справ на зберігання до Краснолиманського міського суду Донецької області не надходили. Наявність цього рішення також не виявлено в комп"ютерній базі "Д-3" Петровського районного суду м. Донецька, яка була передана Краснолиманському міському суду Донецької області Державним підприємством "Інформаційні судові системи" у 2014 році.

Однак, факт наявності вказаних процесуальних рішень підтверджується отриманим з Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу повним текстом рішення Петровського районного суду м. Донецька та Апеляційного суду Донецької області.

Згідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке ухвалив суд, є невідємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (п.41 рішення ЄСПЛ «Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року).

За таких обставин, суд, з метою захисту прав ОСОБА_2 вважає можливим відновити втрачене судове провадження в частині рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року, ухвали про відкриття апеляційного провадження від 17.04.2014 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року, оскільки зібрані і перевірені матеріали, на думку суду, є належними та достатніми доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 488-495 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене судове провадження в частині змісту рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року по справі № 261/5557/13-ц.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року по справі № 261/5557/13-ц (повний текст) в такій редакції:

" Справа 261/5557/13-ц

Провадження № 2/261/116/14

Справа № 261/6984/13-ц

Провадження № 2/261/2334/13

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк

26 лютого 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька в складі: головуючий - суддя Фунжий О.А., при секретарі Рубаковій Г.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_4, представника органа опіки та піклування ОСОБА_5, прокурора Давидової Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовними заявами

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини;

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 9 квітня 2005 р. до 29 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу реєстрації шлюбу до літа 2011 р. вони мешкали у м. Макіївці Донецької області, а потім переїхали в Петровський район м. Донецька, де дитина пішла до школи. У квітні 2013 р. відповідач повідомив їй, що подав позов до суду про розірвання шлюбу, а 29 квітня 2013 р. - що вона разом із дочкою від першого шлюбу не мешкає у квартирі, запропонувавши залишити житло. Під погрозами з боку відповідача вона разом із старшою дочкою мусили залишити квартиру. Молодша дочка на той час перебувала у матері відповідача та залишилась з ним. Оскільки наближався кінець навчального року, вона не заперечувала проти проживання дочки у відповідача, який надавав можливість спілкуватись з дитиною. Але у серпні 2013 р. відповідач став забороняти дочці спілкуватись з нею, відмовився передати їй дитину. Посилаючись на те, що дитина є малолітньою, інвалідом дитинства, виховується матір'ю, яка створила для неї необхідні житлово-побутові умови, позивач просить суд визначити місцем проживання неповнолітньої дочки разом із матір'ю та визначити порядок участі батька у вихованні дитини.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_7.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновком органа опіки та піклування Петровської районної у м. Донецька ради визначення місцем проживання дитини разом із матір'ю є недоцільним. Оскільки відповідно до сімейного законодавства він має рівні права відносно дитини, позивач просить суд визначити місцем проживання неповнолітньої дочки разом із батьком. (а.с. 58).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтвердила, позов ОСОБА_2 не визнала, суд пояснила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, має неповнолітню дочку ОСОБА_6, яка є інвалідом дитинства. Разом з ними проживала дочка від першого шлюбу. Влітку 2011 р. вони переїхали мешкати в Петровський район м. Донецька, де ОСОБА_7 пішла до школи. 29 квітня 2013 р. рішенням суду шлюб між ними було розірвано, питання про мешкання дитини судом не розглядалось. Того ж дня відповідач запропонував їй разом із старшою дочкою залишити квартиру, де вони мешкали. Оскільки молодшої дочки не було вдова (знаходилась у матері відповідача), вона відмовилась залишити житло. Відповідач, погрожуючи фізичною розправою, змусив її разом із старшою дочкою залишити квартиру. На той час наближався кінець навчального року, тому вони домовились, що дитина закінчує навчання, а потім переїздить до матері. У цей період він надавав їй можливість спілкуватись з дитиною. У серпні 2013 р. відповідач відмовився від своїх слів, що дочка буде жити з нею, став забороняти дочці спілкуватись з нею. Коли їй все ж вдається поспілкуватись з дочкою, та плаче, просить забрати її до себе, оскільки батька постійно немає дома, її вихованням займається бабуся.

ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 не визнав, свої позовні вимоги підтвердив, суду пояснив, що перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, має неповнолітню дочку ОСОБА_6, яка є інвалідом дитинства. Після виходу дружини з декретної відпустки на роботу, вона стала зловживати спиртними напоями, що негативно впливало на виховання дитини. З цієї причини він подав до суду позов про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 29 квітня 2013 р. шлюб між ними було розірвано. За обопільною домовленістю дочка залишилась проживати разом з ним, оскільки вона ходила в школу в Петровському районі м. Донецька, він створив її гарні умови проживання, придбав для неї квартиру. Про те, що після закінчення навчального року дочка перейде жити до матері, вони не домовлялись. Про це свідчить той факт, що після закінчення навчального року ОСОБА_1 забрала зі школи лише документи старшої дочки, а молодша залишилась у тій же школі. 1 вересня 2013 р. дочка пішла до тієї ж школи, де навчається по цей час. Він створив усі умови для виховання дитини: водить на плавання, в кінно-спортивну школу, доглядає її.

Представник органу опіки та піклування підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом із батьком, в судовому засіданні пояснила, що висновком від 19 листопада 2013 р. орган опіки та піклування визнав недоцільним визначення місця проживання дитини разом із м матір'ю.

Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом із матір'ю.

Суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні належними документами встановлено, що в період з 9 квітня 2005 р. до 29 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства. (а.с. 8, 12, 15).

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 29 квітня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 13-14).

У відповідності зі ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 160-161 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

В судовому засідання встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 створив для дочки належні умови проживання та виховання, що є підставою для визначення її місцем проживання разом із батьком.

Вказаний висновок суду ґрунтується на наступному.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, працює, має стабільний заробіток, його середньомісячна заробітна плата складає 5 218 грн. 64 коп. (а.с. 46); за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с. 44, 45); договором купівлі-продажу від 30 серпня 2013 р. придбав дочці двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 (а.с. 42-43).

Малолітня ОСОБА_7 навчається в ДУВК № 114 м. Донецька, характеризується позитивно, навчанням та вихованням дитини займається батько (а.с. 47); відвідує кінно-спортивний клуб, займається плаванням. (а.с. 48, 49).

Допитана в судовому засіданні класний керівник дитини ОСОБА_8 пояснила, що дівчинка виховується батьком, характеризується позитивно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що мешкала поруч з сім'єю ОСОБА_7, вихованням дитини в основному переймався батько.

Згідно висновку органу опіки та піклування від 19 листопада 2013 р. умови проживання дитини з батьком задовільні, у дитини є спальне місце, місце для приготування уроків, сезонний одяг та взуття, в квартирі створено всі необхідні умови для проживання дитини відповідного віку, морально-психологічний стан в сім'ї задовільний, між батьком і донькою теплі родинні стосунки, є взаємопорозуміння. Батько дитини ОСОБА_2 працює і забезпечує доньку всім необхідним, спілкуванню доньки з матір'ю не перешкоджає. Мати дитини ОСОБА_1 працює, мешкає окремо від дитини в м. Макіївка, у власній трьохкімнатній квартирі без зручностей, яка облаштована меблями та побутовою технікою, санітарно-технічні умов у доброму стані. Зважаючи на вищезазначене, орган опіки та піклування вважає недоцільним визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 54).

За повідомленням лікувального закладу ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку з приводу захворювання кістково-м'язової системи, проживає разом з батьком у задовільних умовах, на прийом до лікаря дитину водить батько, усі рекомендації лікаря виконує; мати дитини до лікаря не зверталась. (а.с. 90)

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 11 грудня 2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2014 р., з матері дитини ОСОБА_1 на користь батька ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7. (а.с. 91-92).

Сукупність наведених судом доказів свідчить про те, що в інтересах малолітньої дитини місцем її проживання слід визначити разом із батьком, що є підставою для задоволення позову ОСОБА_2 та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 як в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю, так й визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Заперечення ОСОБА_1 про те, що батько не в смозі надати дівчинці, яка є ще й інвалідом, відповідного догляду, суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується повідомленням лікувального закладу, де дівчинка перебуває на диспансерному обліку. (а.с. 90).

Також суд не приймає до уваги ствердження ОСОБА_1 про те, що батько застосовував до дитини насильство та вона не може залишатись з ним, оскільки проведеним за заявою ОСОБА_1 досудовим розслідуванням вказаний факт не знайшов свого підтвердження, в зв'язку з чим постановою слідчого від 24 грудня 2013 р. кримінальне провадження закрито. (а.с. 97-98).

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 157, 160-161 СК, ст. 213-215 ЦПК, суд,

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задовольнити.

Визначити місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, визначення порядку участі батька у вихованні дитини відмовити.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області через місцевий суд протягом десяти днів зі дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий"

Відновити втрачене судове провадження в частині змісту ухвали про відкриття апеляційного провадження Апеляційного суду Донецької області від 17.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц.

Вважати встановленим зміст відновленої ухвали про відкриття апеляційного провадження Апеляційного суду Донецької області від 17.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц (повний текст) в такій редакції:

"Єдиний унікальний номер 261/6984/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/4101/2014

Головуючий в 1 інстанції Фунжий О.А.

Доповідач Янчук Т.О.

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

17 квітня 2014 року м. Донецьк

Суддя апеляційного суду Донецької області Янчук Т.О., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, яка разом з цивільною справою надійшла до апеляційного суду Донецької області.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу булу надано апелянтом до суду першої інстанції, згідно вхідного штампу, 14 квітня 2014 року (а.с. 106), тобто з порушенням строку встановленого ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом надано заву про поновлення пропущеного строку з зазначенням відповідних причин пропуску строку.

Визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Апеляційна скарга оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 ЦПК України.

Керуючись ст. 297, 298 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року.

Відкрити апеляційне провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали направити особам, які беруть участь у справі та встановити строк для подання ними заперечень на апеляційну скаргу до 28 квітня 2014 року.

Суддя апеляційного суду

Донецької області Т.О. Янчук

Відновити втрачене судове провадження в частині змісту рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.04.2014 року по справі № 261/6984/13-ц (повний текст) в такій редакції:

"Єдиний унікальний номер 261/6984/13-ц

Номер провадження 22-ц/775/4101/2014

Єдиний унікальний номер 261/6984/13-ц

Номер провадження 22ц/775/4101/14

Головуючий в першій інстанції Фунжий О.А.

Доповідач Янчук Т.О.

категорія 46

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Дундар І.О.,

суддів: Мірута О.А., Янчук Т.О.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що в період з 09 квітня 2005 р. до 29 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. У квітні 2013 р. відповідач повідомив їй, що подав позов до суду про розірвання шлюбу, а 29 квітня 2013 р.- що вона разом із дочкою від першого шлюбу не мешкає у квартирі, запропонувавши залишити житло. Під погрозами з боку відповідача вона разом із старшою дочкою мусили залишити квартиру. Молодша донька на той час перебувала у матері відповідача та залишилась з ним. Оскільки наближався кінець навчального року , вона не заперечувала проти проживання доньки у відповідача, який надавав можливість спілкуватись з дитиною. Але у серпні 2013 р. відповідач став забороняти доньці спілкуватись з нею, відмовився передавати їй дитину. Просила суд визначити місцем проживання неповнолітньої доньки разом із матір'ю та визначити порядок участі батька у вихованні дитини.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною завою про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що висновком органа опіки та піклування Петровської районної у м. Донецьку ради визначення місцем проживання дитини разом із матір'ю є недоцільним. Оскільки відповідно до сімейного законодавства він має рівні права відносно дитини,просив суд визначити місцем проживання неповнолітньої доньки разом із батьком.

Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року позов ОСОБА_2 задоволений. Визначено місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі , в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано норми Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключні обставини, які б стали підставою для розлучення матері з малолітньою дочкою, в ході розгляду справи встановлено не було. Судом не було досліджено та не взято до уваги особиста прихильність неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до матері.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка та відповідач знаходились у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2005 року . Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3. Оскільки позивачка та відповідач не проживають разом, між ними виник спір про місце проживання їх малолітньої дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги , просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, доводи ОСОБА_1 та її представника, ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав:

Відповідно до вимог п.1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив та не повно з'ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції , не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову в задоволенні ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, виходив з того, що батько дитини ОСОБА_2 створив для доньки належні умови проживання та виховання, що є підставою для визначення місця проживання доньки разом з ним.

Проте погодитись з таким рішеннями суду першої інстанції не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалене у справі судове рішення не відповідає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували у шлюбі з 09 квітня 2005 року. Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 2013 року ОСОБА_7 навчається в 3-В класі ДУВК №114 , проживає за адресою АДРЕСА_3. разом з батьком та відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2013 року являється власницею двокімнатної квартири, загальною житловою площею 29,90 кв. м., де їй створено всі необхідні умови для проживання.

За відомостями, наданими ДУВК №114, вихованням дитини займаються обидва батьки, які цікавляться її розвитком та навчанням.( а.с.47)

Відповідно до характеристик з місць проживання сторін та роботи вони характеризується виключно з позитивного боку. ( а.с.18,19,44,45).

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1. Власником квартири являється її батько ОСОБА_12. До складу родини ОСОБА_1 належать батько ОСОБА_12 та старша донька ОСОБА_1, які на теперішній час зареєстровані та мешкають в зазначеній квартирі. В даній квартирі до літа 2011 року проживали спільно сторони по справі та їх малолітня донька ОСОБА_7, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 працюють , мають постійний дохід.

За рішенням Петровського районного суду міста Донецька від 11 грудня 2013 року ОСОБА_1 сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання доньки аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку.

За висновком дільничного Петровського РВ ДМУ ГУМВД України в Донецькій області від 11.09.2013 року з травня 2013 року сторони по справі проживають окремо, з зазначеного часу їх спільна донька ОСОБА_7, проживала то з матір'ю та батьком. З вересня 2013 року між колишнім подружжям ОСОБА_2 виник спір щодо місця проживання їх малолітньої доньки. ( а.с.17).

За висновком органу опіки та піклування Петровської районної в м.Донецьку ради від 19 листопада 2013 року ОСОБА_7 проживає разом з батьком АДРЕСА_2. Дівчинка проживає у задовільних умовах., всім необхідним забезпечена. Мати дитини проживає окремо за адресою АДРЕСА_1 у квартирі без вигод, квартира складається з трьох кімнат, які облаштовані меблями та побутовою технікою, санітарно-технічні умови у доброму стані. З урахуванням чого орган опіки та піклування вважав недоцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 разом з мамою ( а.с.54).

Відповідно до медичного висновку №5 ОСОБА_7 являється дитиною-інвалідом віком до 18 років захворювання кістково-мязової системи. ( а.с.15).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України на наведене уваги не звернув, не врахувавши віку дитини та не встановивши наявність у справі виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, а пославшись на те, що батько створив для дочки належні умови проживання та виховання, дійшов помилково до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком.

При цьому як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 можуть створити належні умови для виховання та розвитку дитини, позитивно характеризуються, мають постійний заробіток для забезпечення належних умов життя дитини, взявши до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини , стан її здоров'я , відсутність виняткових обставин, за яких дівчинка не змогла б проживати з мамою , апеляційний суд виходячи з інтересів дитини вважає за необхідне визначити місце проживання ОСОБА_7 разом з мамою ОСОБА_1. Разом з тим, проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька дитини , права на спілкування з дитиною та участь у його вихованні.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо визначення порядку батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, то з урахуванням приписів ст. ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, у урахування того, що місце проживання ОСОБА_7 визначено разом з мамою, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відсутні.

З урахуванням того, що суд дійшов до висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_7 разом з мамою, у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з ним необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.307 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, порядку участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно з матір'ю ОСОБА_1.

У задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді :"

Ухвала суду набрала законної сили , але на неї може бути подана апеляційна скарга протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 КК України.

Суддя -