Номер провадження: 22-ц/785/5965/18
Номер справи місцевого суду: 500/2473/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Півнєва Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 травня 2018 року про визнання заяви неподаною та повернення заявнику в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії, призупинення чинності свідоцтва про право власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії, призупинення чинності свідоцтва про право власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 200, 00 грн. (а.с. 1-2).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2018 р. позовна заява була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання вказаної ухвали. (а.с. 1-4).

14 травня 2018 р. за вх. №15149, позивачем надана до суду заява на виконання вищезазначеної ухвали суду, де ОСОБА_2 зазначає, що сума судового збору становить більше 63% його пенсії, тому він наполягає на задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судових витрат. (а.с. 10).

21 травня 2018 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною і повернуто позивачу у зв?язку з невиконанням вимог ст.ст. 175 та 177 ЦПК України. (а.с. 12).

13 червня 2018 року ОСОБА_2 через суд першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 травня 2018 року про визнання заяви неподаною та повернення заявнику. В обґрунтування доводів своєї скарги апелянт зазначив, що після сплати судового збору, який необхідно сплатити при подачі заяви до суду першої інстанції, суттєво погіршуються умови життєдіяльності заявника. (а.с. 19).

Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Апелянт направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦКП України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не були усунені недоліки позовної заяви, а тому, оскільки провадження в справі не було відкрито, суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачеві.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 27.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії, призупинення чинності свідоцтва про право власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди. В додаток до позову позивач надав копію додатку № 2 27/47-2014, копію повідомлення від 11.12.2017 року, а також копію довідки про доходи від 03.11.2017 року(а.с. 1-2).

Ухвалою суду першої інстанції від 02.05.2018 року позовну заяву було залишено без руху в звязку із несплатою судового збору (а.с. 7).

17.05.2018 року позивач на виконання вимоги ухвали суду першої інстанції від 02.05.2018 року, направив до суду заяву в якій зазначив, що сума судового збору, яку йому необхідно сплатити за визначеною в ухвалі сумою, становить 63 % його пенсії, а тому позивач вказаною заявою наполягав на задоволенні клопотання про звільнення від сплати судових витрат (а.с. 16).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Крім того, стаття 2 визначає основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом, розумність строків розгляду справи судом. Стаття 11 ЦПК встановлює, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 136 ЦПК України визначає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ в своїй постанові № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме п. 27 розяснив, що якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору. Крім того, в п. 29 вказаної постанови зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

За встановленими обставинами справи позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, обґрунтоване клопотання про розстрочення/відстрочення, звільнення його сплати судового збору суду не подавав, а в позовній заяві про таке клопотання не зазначав. Натомість, позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом 27.04.2018 року, як додаток до позовної заяви надав суду довідку від 03.11.2017 року про доходи за травень-жовтень 2017 року.

За таких обставин, зважаючи на те, що обґрунтоване клопотання про звільнення від сплати судового збору разом з позовною заявою не подавалось до суду, довідка надана позивачем не може бути оцінена судом як такою, що містить актуальні дані про доходи позивача на момент подачі позову, а позивач, на виконання ухвали про залишення без руху його позову, не подав актуальних даних про доходи разом з обґрунтованим клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Отже, апеляційний суд розяснює апелянту, що він має право звернутися до суду повторно з відповідним позовом разом з обґрунтованим клопотанням та актуальними даними щодо судових витрат.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильного по суті висновку суду першої інстанції, апеляційний суд залишає ухвалу суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 травня 2018 року про визнання заяви неподаною та повернення заявнику залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

24.09.2018 року м. Одеса