Справа № 456/1389/18
Провадження № 2/456/958/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Стасів О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Людмили Іванівни про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати заповіт ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. від 15.11.2017 року, зареєстрований за №4413 на користь ОСОБА_2 недійсним. В обгрунтування позову покликається на те, що він є рідним братом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року. Після її смерті він є спадкоємцем другої черги за законом, оскільки спадкоємці першої черги відсутні. Він звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І., однак йому було відмовлено, посилаючись на те, що заведена спадкова справа №33/2017 від 07.12.2017 року та зареєстровано заповіт від імені ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. 15.11.2017 року за реєстровим №4413. Заповіт складено на користь ОСОБА_2, яка є його колишньою дружиною та постійно проживає в Республіці Білорусь. Протягом тривалого часу його сестра хворіла на подагру, а в останній період свого життя (протягом трьох місяців) в неї було захворювання - рак грудей. Внаслідок захворювання сестра не могла самостійно володіти руками та протягом останніх місяців життя не могла володіти ні лівою, ні правою рукою, вона не могла самостійно тримати ручку, виделку, а в подальшому навіть піднімати руку. Окрім цього зазначив, що впродовж одинадцяти років разом з померлою ОСОБА_4 проживала його донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сестра неодноразово зазначала, що все її майно буде належати їй, оскільки вона фактично проживала та виховувалась нею. Після виїзду ОСОБА_5 за кордон на постійне проживання до Іспанії, його сестра неодноразово запитувала його на кого скласти заповіт, однак він ніколи не хотів на неї впливати та завжди говорив, що це її воля. Незадовго до смерті ОСОБА_4 повідомила його, що буде складати заповіт на ОСОБА_6, його дочку від першого шлюбу. У зв'язку з наведеним він вважає, що складений приватним нотаріусом Мірчук Л.І. заповіт не відповідав волевиявленню ОСОБА_4, оскільки остання не хотіла укладати заповіт на його колишню дружину ОСОБА_2

01.06.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ОСОБА_2 зазначила, що позивач це її колишній чоловік, а померла ОСОБА_4 його рідна сестра, з якою в неї склались нормальні, дружні стосунки, які вони підтримували до самої її смерті. Вона часто приїжджала з Білорусії, привозила їй продукти, останні тижні до її смерті вона проживала разом з нею, обходила її і поховала за свої особисті кошти. Неправдивими є в позовній заяві твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не могла укласти заповіт на її користь, оскільки перебувала з нею в неприязних стосунках, оскільки у самого позивача з померлою були неприязні стосунки та вони не спілкувались, не могли знайти спільної мови, він ніколи не цікавився ні своїми дітьми, ні сестрою, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями. Щодо твердження позивача, що заповіт не відповідає волевиявленню ОСОБА_4, оскільки остання не хотіла укладати і ніколи б не склала заповіт на неї, відповідач вважає, що такі є голослівними і абсолютно не відповідають дійсності та нічим не підтверджені, оскільки позивач не знав про наміри своєї сестри, так як з нею не спілкувався. Також зазначила, що ОСОБА_4 сама попросила її звернутись до нотаріуса Мірчук Л.І. та закликати її додому, тому вона виконала її прохання. Нотаріус пояснила, що для дарування будинку, як спочатку хотіла ОСОБА_4, необхідно упорядкувати всі документи, тоді нотаріус залишилась один на один з ОСОБА_4, після чого остання сказала їй, що зробить заповіт на неї, а також довіреність на підготовку всіх необхідних документів. Окрім цього зазначила, що заповіт складався та зачитувався у її відсутності та в присутності осіб, яких назвала сама заповідачка, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 У зв'язку з наведеним, відповідач просить відмовити в позові, вважає такий безпідставним.

11.06.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач є його колишньою дружиною, з якою він не спілкується та повідомив, що обставини які описує відповідач у відзиві на позовну заяву є неправдивими, оскільки відповідач ніколи не спілкувалась з його померлою сестрою та останні два тижні вона не піклувалась про неї. Також зазначив, що неправдивими є доводи відповідача щодо способу його життя та стосунків з сестрою, оскільки він з своєю померлою сестрою перебував в тісному сімейному контакті, вони спілкувались та він постійно їй допомагав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 будучи допитаним судом в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України повідомив, що він є рідним братом ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року. Відповідач по справі це його колишня дружина, з якою він розлучився близько тридцяти років тому, вона ніколи після розлучення в Україні не проживала і до спадкодавця не має жодного відношення. Коли він дізнався, що заповіт складений на неї, то здивувався, оскільки рідна сестра ніколи з нею не спілкувалася. Окрім цього, зазначив, що заповіт складений несправедливо, оскільки його сестра добре знала відповідача, вона її ненавиділа, коли вони ще жили разом, відповідач виганяла сестру з дому, дозволяла собі неприпустимі речі по відношенню до їхньої покійної матері, з відповідачем ніхто не спілкувався. З померлою сестрою він жив добре, у них були дружні, родинні відносини, те що вони не спілкувались близько двох років є неправдою, його сестра мала прикрий характер. Її чоловік помер, а вона була гіпертоніком, в неї були проблеми з тиском, останні 2 роки в неї була «подагра», а останні шість місяців вона заговорювалась, по п'ять разів питала, чи це він прийшов. Він пропонував їй лікуватися, вона казала, що в неї рак та відмовлялася, він пропонував їй гроші на лікування. 26.06.2016 року в нього стався інфаркт, він лежав в реанімації дванадцять днів, на 4-5 день з'явилась відповідач, вона прийшла з сином, він здивувався, що вони приїхали з Білорусії, однак син проговорився, що вони приїхали на похорон, думали що він помре. Коли приїхала відповідач, вона жила в м. Стрию в батька, сестри, подруги. Згодом вона прийшла до його сестри ОСОБА_4 та казала, що немає де жити і ночувала 2-3 дні в неї. Окрім цього, зазначив, що перед смертю сестри відповідач знову приїхала, коли він ходив до сестри, то двері були зачинені та на четвертий день приїхала нотаріус. Він не міг в цей час потрапити до помешкання сестри та навідати її. Відповідач проживала з його сестрою, однак він не знає, чи доглядала вона її протягом останніх двох тижнів, оскільки двері були зачинені. Відповідач закрила сестру в будинку та нікому не давала ключі від нього, якими препаратами лікувалась його сестра перед смертю та хто викликав лікаря онколога ОСОБА_10, він також не знає. За 5-6 днів до смерті його сестри, він спілкувався з лікарем та дізнався, що той безсилий. Окрім цього, зазначив, що його молодша донька ОСОБА_5 з шести років проживала з його померлою сестрою, всього близько десяти років, а згодом поїхала в Іспанію, всі знали, що вона спадкоємиця його сестри. Спочатку сестрі не подобалось, що його донька виїхала за кордон, але вона змирилась, сестра також хотіла щоб ОСОБА_10, його інша донька приїхала, щоб з нею поспілкуватись. Зазначив, що від першого шлюбу з ОСОБА_11 в нього народилось двоє дітей ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 Від другого шлюбу у нього народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 удочерив другий чоловік відповідача ОСОБА_13 і вона змінила по-батькові на «ОСОБА_13». Останні п'ять років за його померлою сестрою ніхто не доглядав, вона сама себе обслуговувала, він бував у неї по п'ять разів в тиждень, останній час вона замовляла їжу з кафе. Окрім цього зазначив, що відповідач чинила тиск на його сестру, у зв'язку з чим він звертався в Стрийський ВП ГУ НП у Львівській області з заявою щодо вчинення відповідачем та нотаріусом шахрайський дій, оскільки заповіт був складений не по волі сестри, про що йому повідомили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9, що були присутні при складенні заповіту, однак йому було відмовлено. Відповідач виганяла його з хати та відмовлялась з ним розмовляти, а син погрожував йому. Окрім цього зазначив, що померла ОСОБА_4 з чоловіком проживали в м. Моршині в будинку, який будували його батьки, дітей у його сестри не було, а в 90-х роках помер її чоловік, з того часу вона проживала одна, а він проживав поруч в сусідньому будинку з дружиною ОСОБА_14, за сестрою доглядала соціальна працівниця. Зазначив, що він претендує на спадщину своєї сестри, оскільки перед смертю сестра почувала себе погано та не усвідомлювала, що робить, заповіт мала намір скласти на його дітей, а не на відповідача по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України пояснила, що вона дійсно проживала з позивачем близько дванадцяти років, від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей, однак в 1990 році вони розлучились. Дочка ОСОБА_15 не була усиновлена, але оскільки батько ніколи не цікавився нею, жодної матеріальної допомоги не давав, то ОСОБА_7 змінила прізвище та по-батькові на «ОСОБА_13», а саме по батькові вітчима, який її виховував. З заявою про стягнення аліментів вона не зверталась, оскільки допомагали батьки позивача, вони спільно побудували будинок, який позивач обіцяв віддати дітям. В 2000 році вона з дітьми виїхала проживати в Білорусію, однак щороку приїжджала до свого батька, який проживає з її братом в м. Стрию. Окрім цього зазначила, що з померлою ОСОБА_4 вони завжди підтримувала дружні відносини, її син навчався в школі в м. Моршин, де працювала ОСОБА_4 З померлою сестрою позивача проживала його донька ОСОБА_5, яка після закінчення школи поїхала жити до своєї матері в Іспанію, спочатку вона телефонувала до ОСОБА_4, а згодом перестала. Зазначила, що з 2011 року ОСОБА_4 перестала працювати, але займалась викладацькою діяльністю вдома. Останні п'ять років відповідач жодного разу не заходив до сестри, оскільки він продав батьківську земельну ділянку, а кошти від продажу привласнив собі, у зв'язку з чим вони близько двох років з сестрою не розмовляли. Останні п'ять років ОСОБА_4 хворіла, була гіпертоніком, а згодом захворіла на подагру та рак, про що позивач не знав, оскільки вона цей факт приховувала. З ОСОБА_4 вона постійно спілкувалась по телефону, а в 2016 році, коли у позивача був інфаркт, ОСОБА_4 зателефонувала їй та повідомила про це, у зв'язку з чим вона приїхала та провідувала його, в цей час два тижні проживала у сестри позивача. В 2016 році ОСОБА_4 питала в неї, як діти ладнають та казала, що хоче будинок записати на них двох, на що вона їй відповіла, що це її воля, як вона вирішить так і буде. В жовтні 2017 року коли вона подзвонила, то ОСОБА_4, та повідомила, що погано себе почуває, а в листопаді 2017 року вона погано говорила, казала, що не встає та повідомила, що в неї онкологічне захворювання. 9-10 листопада 2017 року вона приїхала до ОСОБА_4, будинок не був закритий, двері були постійно відкриті, соціальна працівниця зранку її відкривала, а ввечері закривала. Після того як вона приїхала, просила чотири дні позивача щоб він зайшов до своєї сестри та на четвертий день він прийшов, вона вийшла на кухню та коли повернулась, його вже не було. Окрім цього вона ходила в лікарню, зокрема до лікаря ОСОБА_10, який повідомив, що у ОСОБА_4 остання стадія раку, також вона чула, як хірург повідомив завідуючого, що у хворої також подагра, яку складно лікувати. Після цього, коли вона приїхала до будинку, то ОСОБА_4 повідомила, що хоче укласти договір дарування на її доньку ОСОБА_10 та попросила, щоб вона підійшла до нотаріуса ОСОБА_16 ОСОБА_17 звернувшись до нотаріуса Мірчук Л.І. їй стало відомо, що потрібно робити нові документи, окрім цього нотаріус зазначила, що хотіла б поговорити з спадкодавцем. Коли приватний нотаріус Мірчук Л.І. приїхала до будинку, при їхній розмові вона не була присутня, після того ОСОБА_4 повідомила їй, що документи для договору дарування не годяться, однак вона зможе скласти на неї заповіт та генеральне доручення. Через два дні знову приїхала приватний нотаріус Мірчук Л.І., щоб оформити заповіт, однак стало зрозуміло, що ОСОБА_4 не зможе розписатись та було вирішено запросити двох свідків та людину, яка зможе за неї розписатись, у зв'язку з чим вони подзвонили до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 Після цього нотаріус забрала документи та поїхала оформляти заповіт, а після обіду приїхала з готовими документами. Коли прийшли всі свідки, вона при цьому не була присутня, було складено заповіт, згодом всі свідки пішли, а ОСОБА_8 ще залишилась. Окрім цього зазначила, що вона, проживаючи у ОСОБА_4, доглядала за нею, перев'язувала груди, робила масажі, годувала та мила її, також їй допомагали ОСОБА_7 та ОСОБА_9 Зазначила, що ОСОБА_4 була при своєму розумі, вона хотіла щоб приїхала ОСОБА_7, однак зателефонувавши до неї, вони довідались, що та не зможе приїхати, оскільки у неї троє малолітніх дітей, у зв'язку з чим сестра позивача запропонувала укласти генеральне доручення для упорядкування документів та заповіт на неї. 15.11.2017 року зранку близько 10 год. до укладення заповіту, приїжджала лікар-психіатр та повідомила, що ОСОБА_4 психічно здорова, а близько 10 год. 15 хв. приїхала нотаріус. Також цього ж дня вона подзвонила працівникам Держкомзему та 16.11.2017 року вони приїхали і почали обміряти землю та поцікавились, чи є право власності на земельну ділянку, та з'ясувалось, що земля, на якій стоїть будинок не мала кадастрового номеру. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. в судовому засіданні зазначила, що 14.11.2017 року до неї прийшла відповідач ОСОБА_2 та показала документи, сказала, що родичка хоче подарувати житловий будинок і земельну ділянку та повідомила, що ОСОБА_4 є сестрою її колишнього чоловіка. ОСОБА_17 вона відповіла, що потрібно поговорити зі спадкодавцем. 15.11.2017 року вона приїхала до ОСОБА_4, документи всі були перед нею, вони розмовляли на різні теми, вона розпитувала її про сім'ю. Після цього вона повідомила ОСОБА_18, що для того щоб подарувати будинок потрібно впорядкувати документи та запропонувала зробити генеральну довіреність. ОСОБА_4 повідомила, що її чоловік помер, дітей немає, є брат, однак зазначила, що заповіт хоче укласти на ОСОБА_2 Окрім цього, звернула увагу, що зрозуміла, що ОСОБА_4 не зможе підписати заповіт та запропонувала їй, щоб інша особа підписалась за неї, і що для цього необхідно залучити свідків. Після чого вона поїхала готувати документи та приїхала знову близько 15 год. 00 хв., дала спадкодавцю перечитати всі документи, після чого покликали особу, яка підписала заповіт та свідків, які посвідчили заповіт. Заповіт окрім цього, вона прочитала вголос, жодних зауважень до нього, ні від нікого не було. Згодом за бажанням ОСОБА_4 вона забрала всі документи, зареєструвала їх та віддала ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначив, що позивач є рідним братом померлої ОСОБА_4 та є спадкоємцем другої черги за законом та у разі відсутності заповіту, він мав би отримати у спадок майно після померлої ОСОБА_4 Окрім цього зазначив, що заповіт слід визнати недійсним, оскільки він був складений особою, яка не мала на це права, тобто була недієздатною, також заповіт був складений з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі. Також зазначив, що при підписанні заповіту не були присутні свідки в кількості відповідно до закону, оскільки свідок ОСОБА_8 не була присутньою при оголошенні заповіту та прийшла дещо пізніше. Окрім цього зазначив, що в своїх показах свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зазначили, що заповідач фактично мала бажання записати все своє майно на ОСОБА_5, або на доньку позивача від першого шлюбу - ОСОБА_7. ОСОБА_17 остання не приїхала до ОСОБА_4 Окрім цього зазначив, що якщо б ОСОБА_4 було відомо, що ОСОБА_7 змінила прізвище та по-батькові, вона б ніколи не склала на неї заповіт. Також звернув увагу, що ОСОБА_4 не могла укласти заповіт на колишню дружину позивача ОСОБА_2, оскільки вона перебувала з нею в неприязних стосунках, ніколи не знаходила з нею спільної мови, не хотіла спілкуватись з нею через відсутність спільних поглядів та зацікавлень, завжди стверджувала, що ОСОБА_2 є корисливою жінкою, і настільки лінивою, що без користі нічого просто так не зробить. ОСОБА_4 протягом останніх місяців життя, не могла володіти ні лівою, ні правою руками. Вона не могла самостійно тримати ручку, виделку та в подальшому навіть підіймати руку, тому заповіт ОСОБА_4 був підписаний ОСОБА_9. Також зазначив, що волевиявлення померлої було обмеженим, оскільки нотаріус її переконала скласти заповіт на когось з присутніх. Також звернув увагу і на той факт, що медичну картку хворої ОСОБА_4 відповідач так і суду не надала, хоча вона її отримала. Просить суд позов задоволити.

Представник позивача ОСОБА_19 в судовому засіданні зазначила, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки померла ОСОБА_4 перебувала у неприязних відносинах з своїм братом, а відповідача ОСОБА_2 та її дітей вона любила, а відтак склала заповіт на відповідача. Жодних порушень під час складання заповіту не було, волевиявлення спадкодавця було вільним. ОСОБА_4 не бажала заповісти своє майно позивачу, оскільки у них були неприязні відносини, він практично з сестрою не спілкувався, в той час як та хворіла не опікувався нею.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідківта дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, а також враховуючи тривалий розгляд справи, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та показань свідків, які були допитані в судовому засіданні. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, суд, за клопотанням сторін неодноразово оголошував перерву в судовому засіданні для виклику свідків та витребування доказів, на підставі наведеного, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. ст. 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і у відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Статтею 1257 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в присутності свідків - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 все своє майно 15.11.2017 р. заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 У зв'язку з хворобою рук ОСОБА_4 за її дорученням, у її присутності заповіт, який прочитала їй нотаріус, підписала ОСОБА_9

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року, актовий запис № 59.

07.12.2017 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І.

На підставі вказаної заяви щодо майна померлої ОСОБА_4 заведена спадкова справа 33/2017 від 07.12.2017 року.

Позивач вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, ОСОБА_4 не могла самостійно підписати заповіт, оскільки фізичні вади не давали їй такої змоги, а об'єктивний стан здоров'я перешкоджав чітко усвідомлювати обставини, які склались та зміст того, що остання уклала заповіт на чужу людину, яку ніколи не поважала та з якою не спілкувалась, а тому просить визнати заповіт недійсним.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дала показання про те, що працює лікарем-психіатром Стрийської районної поліклініки, до неї звернулася відповідач про те, що потрібно довідку, що особа не перебуває на обліку та зазначила, що така довідка потрібна для пред'явлення нотаріусу. Вона поїхала в м. Моршин, де оглянула пацієнтку ОСОБА_4, яка перебувала в адекватному стані, була орієнтована, розладів сприйняття та мислення виявлено не було. Зазначила, що ОСОБА_4 була онкохворою та знала, що хворіє, адекватно відносилась до хвороби. На час огляду ОСОБА_4 лежала в ліжку та розповідала про своє життя. Окрім цього, звернула увагу, що на момент огляду розладів зі сторони психіки у ОСОБА_4 виявлено не було, а відтак нею було видано довідку. Також зазначила, що зробила всі необхідні записи в картці, яка знаходилась у будинку ОСОБА_4, остання ніколи не зверталась до неї зі скаргами на здоров'я, а препарати які приймала ОСОБА_4 на її психічний стан не впливали.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні дала показання про те, що працює соціальним працівником Моршинського територіального центру з 2014 року. ОСОБА_4 перебувала на обліку в МТЦ, вона до неї спочатку ходила три, потім чотири дні в тиждень, а останні два місяці щодня. Зазначила, що ОСОБА_4 мала племінницю ОСОБА_17, яку вона виховувала, однак та згодом виїхала до матері за кордон. Також ОСОБА_4 розповідала їй про братову з якою вони спілкувались та переписувались. Окрім цього зазначила, що ОСОБА_4 не хотіла лікуватись, а коли захворів її брат ОСОБА_1, то вона подзвонила до ОСОБА_2 в Білорусію і та приїхала з сином і вони разом проживали в ОСОБА_4 Також зазначила, що коли ОСОБА_4 стала важко хворою, вона повідомила керівництво, у зв'язку з чим, з кінця вересня вона зранку відкривала та ввечері закривала будинок, приносила їй їжу. Про це все вона повідомляла брата ОСОБА_4 - відповідача по справі, який згодом прийшов, однак ОСОБА_4 не хотіла його бачити, просила більше не приводити його. Окрім цього, ОСОБА_4 повідомила їй, що хоче записати будинок на ОСОБА_17, вони згодом телефонували, але ОСОБА_17 відповіла, що це її воля, однак вона не приїде. Згодом ОСОБА_4 сказала, щоб подзвонили до ОСОБА_2 та попросити її приїхати, щоб та доглядала за нею та мала намір записати будинок на ОСОБА_7. Також зазначила, що до ОСОБА_4 приходив хірург та лікар - онколог, вони виписували їй обезболюючі ліки та мазі, а саме: «спазмалгон» та «лівоміколь». 2-3 тижні ОСОБА_2 жила з ОСОБА_4, поки та не померла, брат заходив дуже рідко, а потім взагалі не приходив. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_4 з братом були в поганих стосунках, ОСОБА_4 осуджувала його за стиль життя та поведінку, за виховання доньки, за те що він випивав, а коли його дружина поїхала за кордон, то ОСОБА_4 забрала його доньку ОСОБА_17 до себе жити. Їй відомо про те, що ОСОБА_4 змінила позицію та вирішила скласти заповіт на ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що з ОСОБА_4 перебувала у хороших відносинах, вони товаришували, разом працювали, щодня спілкувались. Окрім цього, зазначила, що стосунки ОСОБА_4 з братом були нормальні, вони спілкувались, в них одне подвір'я, він до неї часто приходив. Зазначила, що з серпня 2017 року ОСОБА_4 було важко пересуватися, до цього часу вона сама себе обслуговувала. Також зазначила, що вона купувала ОСОБА_4 продукти та медикаменти, а в жовтні 2017 року вони вирішили викликати лікаря, хірург повідомив, що у ОСОБА_4 онкологічне захворювання, після чого ОСОБА_4 просила подзвонити в Іспанію її племінниці ОСОБА_17, яка жила з нею до 2011 року. ОСОБА_17 повідомила, що не може приїхати, після чого ОСОБА_4 сказала подзвонити ОСОБА_2, щоб вона приїхала. Окрім цього, що ОСОБА_4 інколи забувалася, однак перебувала в адекватному стані. Також зазначила, що коли приїхав нотаріус, то ОСОБА_2 подзвонила їй та попросила щоб вона взяла документи та прийшла до ОСОБА_4 Там вона дізналась, що ОСОБА_7 не може приїхати, тому потрібно скласти заповіт на того, хто є присутнім, тобто ОСОБА_2 У зв'язку з цим, вона підписала документи, потім прийшла ОСОБА_8, а вона пішла додому, а через декілька днів ОСОБА_4 померла. В день укладення заповіту до неї телефонувала відповідач, коли їй стало відомо, що ОСОБА_7 не приїде, вона це повідомила ОСОБА_4 і сказала, що заповіт слід укласти на неї, а вона згодом перепише все майно на ОСОБА_7. Також зазначила, що під час укладення заповіту була присутня вона та ОСОБА_9, а потім прийшла ОСОБА_8 Окрім цього зазначила, що більше не бачила, щоб якісь документи підписувались у цей день. Заповіт в голос не читали, тільки читали на кого складено заповіт. Також звернула увагу, що ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_4, а вона їй допомагала, вдень двері завжди були відкриті, а ввечері закриті. Також зазначила, що ОСОБА_4 хотіла переписати будинок на дітей брата, у зв'язку з чим склала заповіт на ОСОБА_2, яка в подальшому мала переписати майно на ОСОБА_7.

ОСОБА_9 будучи допитана в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що з ОСОБА_4 перебувала у дружніх відносинах та доглядала за нею поки не приїхала ОСОБА_2 Також зазначила, що до приїзду ОСОБА_2 вона допомагала ОСОБА_4 у фінансових питаннях. 15.11.2017 року ОСОБА_2 подзвонила їй та сказала прийти до ОСОБА_4 та принести паспорт, коли вона прийшла, то дізналась, що заповіт складають на ОСОБА_2, однак завжди знала, що ОСОБА_4 хотіла своє майно заповісти ОСОБА_7. ОСОБА_22 не було, то ОСОБА_4 погодилась скласти заповіт на ОСОБА_2, який вона підписала. Окрім цього зазначила, що ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_4, колола їй знеболюючі уколи. При спілкуванні з ОСОБА_4 знала, що вона ночами не спала, інколи забувалась. Також зазначила, що ОСОБА_4 спочатку хотіла своє майно заповісти ОСОБА_5, однак вона не могла приїхати з Іспанії, тому ОСОБА_4 вирішила своє майно заповісти ОСОБА_22, у зв'язку з чим дзвонила до ОСОБА_2 в Білорусію, щоб та приїхала та взяла документи на ОСОБА_22. Окрім цього, зазначила, що на момент підписання заповіту ОСОБА_8 була відсутня, нотаріус заповіт не зачитувала, вона сама заповіт перечитала та підписала, в цей час ОСОБА_8 в будинку не було, вона прийшла згодом.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала показання про те, що з ОСОБА_4 вони були давно знайомі, оскільки ОСОБА_4 була її вчителем, вона часто до неї приходила після смерті чоловіка, а останні два роки її син ходив до ОСОБА_4 на додаткові заняття, він їй допомагав, купував продукти, оплачував комунальні послуги. Окрім цього зазначила, що у позивача є донька ОСОБА_5, яку ОСОБА_4 виховувала, опікувалась нею та допомогла їй отримати вищу освіту, однак та виїхала проживати за кордон. Також зазначила, що ОСОБА_4 тяжко хворіла. Окрім цього звернула увагу, що ОСОБА_4 братові та його дружині не довіряла, оскільки в них ніколи не було дружніх стосунків, брат нею не цікавився. Коли брат захворів, то ОСОБА_4 викликала йому швидку допомогу та оплатила лікування. У вересні 2017 року ОСОБА_4 повідомила про погане самопочуття. Згодом ОСОБА_7 повідомила їй, що племінниця ОСОБА_5 відмовилась доглядати ОСОБА_4, тому вона повідомила ОСОБА_2 Після цього, за ОСОБА_4, яка була в тяжкому стані доглядала ОСОБА_2 Також зазначила, що ОСОБА_2 до неї подзвонила та попросила прийти до ОСОБА_4, взявши при цьому документи. Коли приїхала нотаріус, вона прийшла до будинку, де буди ОСОБА_7 та ОСОБА_9, ОСОБА_2 вона не бачила. Нотаріус їм зачитала заповіт вголос та запитала, чи вони погоджуються, після чого вони підписалися. Також зазначила, що ОСОБА_4 повністю все розуміла, була при свідомості, скласти заповіт на ОСОБА_2 це була її воля. Окрім цього зазначила, що двері в будинок завжди були відчинені, можна було спокійно прийти та провідати ОСОБА_4 Звернула увагу, що ОСОБА_4 завжди хотіла заповісти своє майно на племінницю ОСОБА_5, однак оскільки вона не могла приїхати, то вирішила скласти заповіт на ОСОБА_2, про що їй повідомила.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала показання про те, що є дружиною позивача та з 2014 року проживає в АДРЕСА_1. З ОСОБА_4 у неї були нормальні відносини, в 2015 році цілий місяць вона за нею доглядала. Найбільше ОСОБА_4 цікавилися племінницею ОСОБА_5, за відповідача вона ніколи нічого не говорила. Окрім цього зазначила, що ОСОБА_4 з позивачем були в нормальних відносинах, він носив їй продукти, доглядав за нею. Також зазначила, що коли померла ОСОБА_4 і вона прийшла, то на столі не було жодних медикаментів. До того як померла ОСОБА_4, вона приходила до неї два рази в місяць, оскільки ОСОБА_4 соромилась її та хотіла щоб її доглядав хтось з родини. Також зазначила, що 12.11.2017 року вона бачила як приїхала ОСОБА_2, а обставини укладення заповіту їй невідомі.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні дав показання про те, що в липні 2016 року до нього подзвонила ОСОБА_4 та повідомила, що його батько в лікарні. Вони з матір'ю вирішили поїхати. З потягу вони одразу поїхали в лікарню, де поговорили з ОСОБА_1, він посміхався та почувався добре. ОСОБА_17 вечора ОСОБА_4, у якої він в цей час ночував, оскільки дружина батька його не впустила додому, запитала його, які у нього відносини з сестрою, оскільки вона хоче на когось з них трьох скласти заповіт. Після цього він з мамою повернувся в Білорусію. Також зазначив, що в листопаді 2017 року ОСОБА_4 повідомила, що їй дуже погано, просила щоб його мати приїхала, сказала, що хоче записати на когось з них своє майно і що їй потрібен догляд. Поговоривши з сестрою та мамою, вирішили, що поїде мама, оскільки він працював, а у сестри на той час було троє малолітніх дітей.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні дала показання про те, що ОСОБА_4 була її сусідкою. Анна є дочкою позивача та проживала у будинку з ОСОБА_4, однак згодом виїхала проживати до Іспанії. Окрім цього, зазначив, що позивач був в добрих відносинах з свою сестрою, допомагав їй біля будинку по господарству.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні дала показання про те, що з 2014 року працює директором Моршинського територіального центру соціального обслуговування. Зазначила, що їй подзвонила ОСОБА_4 та повідомила, що їй потрібна допомога з центру соціального обслуговування, у зв'язку з чим її взяли на облік та призначили соціального працівника, яка її обслуговувала. Окрім цього зазначила, що вона знала що у ОСОБА_4 є брат та у неї з ним були добрі відносини, проте в жовтні 2017 року ОСОБА_4 подзвонила їй та попросила прийти. Коли вона прийшла, ОСОБА_4 повідомила, що потребує обстеження та більшого догляду, оскільки тяжко хворіє. На пропозицію, щоб допомагав брат та його дружина, ОСОБА_4 відмовилась та зазначила, що у них неприязні відносини. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_4 розповідала їй про відповідача та їхніх з позивачем дітей. Також зазначила, що працівниця центру соціального обслуговування повідомила їй, що ОСОБА_4 мала намір укласти заповіт на свою племінницю ОСОБА_17, однак остання не могла приїхати, у зв'язку з чим ОСОБА_4 телефонувала до ОСОБА_2 щоб укласти заповіт на неї, яка згодом приїхала та доглядала ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні зазначив, що з ОСОБА_4 не спілкувався, востаннє її бачив 7-8 років тому, коли вона ходила самостійно. Також зазначив, що позивач зі своєю сестрою мали нормальні відносини, позивач часто їй допомагав. Про заповіт йому нічого невідомо.

ОСОБА_27 будучи допитана судом в якості свідка зазначила, що з ОСОБА_4 перебувала у дружніх відносинах, постійно спілкувались, а в день складення заповіту вона приходила її провідати. Також вказала, що ОСОБА_4 їй повідомила, що склала заповіт на ОСОБА_2, що майно залишиться її дітям. Окрім цього зазначила, що часто не могла провідувати ОСОБА_4 оскільки хворіла, однак вони завжди розмовляти по телефону, від ОСОБА_4 їй стало відомо, що з позивачем у них були нормальні відносини, однак ОСОБА_4 ображалась, що він її не провідував.

В судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50176595, виданого приватним нотаріусом Мірчук Л.І. від 07.12.2017 року, зареєстровано спадкову справу № 33/2017 /а.с. 5/.

З копії відповіді приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. за вих. № 427/02-14 від 15.12.2017 року наданої ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_28, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року заведена спадкова справа № 33/2017 від 07.12.2017 року та зроблені відповідні перевірки у Спадковому реєстрі, згідно яких знайдено зареєстрований заповіт від імені ОСОБА_4 за реєстровим № 4413 /а.с.6/.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року, актовий запис № 59 /а.с.8/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, виданого 05.12.2017 року Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_29 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 року /а.с.9/.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, виданого 05.12.2017 року Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_29 після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_29» /а.с.10/.

З копії заповіту зареєстрованого в реєстрі за № 4413 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в присутності свідків - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 все своє майно заповіла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 У зв'язку з хворобою рук ОСОБА_4 за її дорученням, у її присутності заповіт, який прочитала їй нотаріус, підписала ОСОБА_9./а.с.41/.

З копії довідки про причину смерті № 68, виданої 27 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року, причина смерті ішемічна хвороба серця /а.с.53/.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 68 від 27.11.2017 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року вдома, що за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.54/.

З копії відповіді головного лікаря КНП «Моршинська міська лікарня» Моршинської міської ради ОСОБА_30 за вих. №298 від 29.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10, жителька м .Моршин стаціонарно не лікувалась, перебувала на диспансерному обліку в поліклініці та лікувалась амбулаторно та стаціонарно вдома у терапевта, невропатолога, хірурга. ІНФОРМАЦІЯ_14 року видана довідка про смерть ОСОБА_4 на підставі записів лікарів в амбулаторній картці, яку хвора тримала вдома, яку представила родичка ОСОБА_2 На даний момент амбулаторна картка в архіві відсутня /а.с.71/.

Відповідно до копії довідки, виданої 15.11.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10 вбачається, що вона на «Д» обліку в лікаря-психіатра не знаходиться. На момент огляду ризиків зі сторони психіки не виявлено /а.с.91/.

Відповідно до копії заяви від 07.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з даною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. /а.с.95/.

З копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 50176461 від 07.12.2017 року, виданої приватним нотаріусом Мірчук Л.І. вбачається, що відкрито спадкову справу на підставі заповіту, номер якого у спадковому реєстрі НОМЕР_3, посвідченого 15.11.2017 року приватним нотаріусом Мірчук Л.І., згідно якого заповідачем є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.96/.

Відповідно до копії довідки, виданої Виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області за вих. № 5169 від 06.12.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_11 вбачається, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. На день її смерті за вказаною адресою ніхто не зареєстрований /а.с.99/.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, повторного виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівськії області 22.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_31, ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_1 22 листопада 1975 року зареєстрували шлюб, після державної реєстрації якого дружина змінила прізвище на «ОСОБА_29», актовий запис № 34 /а.с.102/.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, повторно виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівськії області 22.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_31 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, актовий запис № 39 /а.с. 103/.

Відповідно до копії заяви про прийняття спадщини за заповітом від 07.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 звернулась з даною заявою до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. /а.с.113/.

Як на правову підставу для визнання заповіту недійсним, позивач та його представник покликаються на той факт, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а також, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною другою статтею 1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що заповіт відповідає дійсній волі заповідача ОСОБА_4 на момент його складання. При цьому ОСОБА_4 мала право скласти заповіт, а сам заповіт складений без порушень вимог щодо його форми та посвідчення, які тягнуть його недійсність (нікчемність) згідно з положеннями ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Наведене стверджується показаннями свідків ОСОБА_21, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_25, які в судовому засіданні дали показання про те, що дійсно ОСОБА_4 первинно мала намір скласти заповіт на племінницю ОСОБА_26, однак коли остання повідомила про те, що не має наміру повертатися з-за кордону і доглядати за тіткою, ОСОБА_4 прийняла рішення скласти заповіт на доньку сторін - ОСОБА_25. ОСОБА_17 коли приїхала з Білорусії колишня дружина її брата - ОСОБА_2, і почала здійснювати за нею догляд, вона прийняла рішення скласти заповіт саме на неї і про це в день складання заповіту повідомила свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Вказані свідки в судовому засіданні підтвердили той факт, що ОСОБА_4 повідомила їм про намір скласти заповіт на ОСОБА_2, і такою дійсно була її воля, і саме тому вони підписали заповіт. Твердження в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 про те, що нотаріус вказала, що заповіт можна скласти лише на присутню в будинку особу, а відтак у ОСОБА_4 не було вибору на увагу не заслуговують і не підтверджуються жодними доказами по справі та судом до уваги не беруться. Іншими свідками, які були присутні під час складання заповіту не заперечено того факту, що первинно намір у ОСОБА_4 було скласти заповіт на доньку сторін ОСОБА_7, однак згодом та повідомила, що заповіт складає на ОСОБА_2 і волевиявлення заповідача було вільним. Наведеного свідок ОСОБА_9 не заперечила.

Суд вважає, що показання, надані свідками ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, в яких вони ретельно в деталях описали події складання заповіту, є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів.

Показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_24, ОСОБА_26 про хороші відносини позивача з ОСОБА_4 не спростовують висновків суду про відсутність підстав для визнання заповіту недійним, слід вказати, що вказані свідки не були присутні під час посвідчення заповіту і про причини та підстави його укладення показань суду не надали.

Доводи позивача та його представника щодо визнання заповіту недійсним з підстави недієздатності заповідача не підтверджують жодними доказами, натомість відповідно до копії довідки, виданої 15.11.2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10 вбачається, що вона на «Д» обліку в лікаря-психіатра не перебувала та на момент огляду, який проводився 15.11.2017 року лікарем -психіатром ОСОБА_20, ризиків зі сторони психіки не виявлено. Також в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_21, ОСОБА_8 ствердили, що померла ОСОБА_4 перебувала в адекватному стані.

Слід зазначити, що для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Слід вказати, що жодного клопотання про призначення експертизи під час розгляду справи від сторін не надходило, підстави для призначення такої експертизи судом були відсутні, оскільки жодного доказу, який би дозволив припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту подано суду не було.

ОСОБА_22 відповідних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 у момент складання заповіту була недієздатною та волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, позивачем суду не представлено, а відтак, наведена обставина не може слугувати підставою для визнання заповіту недійсним. Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 перебувала з померлою ОСОБА_4 в поганих відносинах, а також про те, що заповіт складено внаслідок обману з боку відповідача, у зв'язку з чим наявна невідповідність її волі при посвідченні заповіту на ім'я відповідача, також на увагу не заслуговують, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять, окрім цього спростовуються показаннями в судовому засіданнями свідків ОСОБА_21, ОСОБА_7, ОСОБА_25, ОСОБА_8, які повідомили, що померла ОСОБА_4 з відповідачем ОСОБА_2 була в добрих відносинах, вони часто розмовляли по телефону та останні тижні життя ОСОБА_4 відповідач доглядала за нею. Саме відповідача заповідач попросила приїхати і доглядати за нею, так як хворіла і потребувала догляду.

Твердження позивача про те, що заповіт посвідчено під впливом обману жодними доказами не підтверджено. Так, об'єктивними обставинами, які б свідчили про наявність психологічного чи фізичного тиску на спадкодавця, а також перебування її в тяжких обставинах, є відомості щодо вчинених відносно неї чи членів її сім'ї, родичів або майна незаконних дій, та наявність підстав вважати, що вчинення оспорюваного правочину зумовлене бажанням усунути або зменшити негативні тяжкі наслідки, яких бажає уникнути особа. Такі дані в судовому засіданні жодними доказами не підтверджено.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 208 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, що вчиняється заповідачем у письмовій формі.

Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків (ч. ч. 2, 5, 6 ст. 1253 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Слід звернути увагу, що стаття 1247 Цивільного кодексу України містить лише загальні вимоги щодо форми. Більш детальніше вимоги щодо форми заповіту викладено у Порядоку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

Згідно п. 1 Глави 4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Згідно п. 1 Глави 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» у разі виявлення нотаріусом, що ним допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або що вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус зобов'язаний повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Згідно п. 1 Глави 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Зі змісту заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №4413 та посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. вбачається, що у зв'язку з хворобою заповідача та неможливістю останньої самостійно прочитати та підписати заповіт за проханням ОСОБА_4 та у її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_9 в присутності свідків ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт підписання ними заповіту, який було прочитано вголос померлій ОСОБА_4 Як вбачається зі змісту заповіту такий складено відповідно до чинного ЦК України та у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». В судовому засіданні встановлено, що приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. при складенні заповіту було дотримано вимог чинного законодавства.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що заповіт був посвідчений з дотриманням загальних правил, що визначені ст. ст. 1247, 1248, 1251, 1253, 1255 ЦК України, включаючи додержання таємниці заповіту.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили волевиявлення заповідача, факт прочитання заповіту вголос та неможливість його підписання ОСОБА_4 у зв'язку з хворобою рук.

За дорученням заповідача ОСОБА_4 текст заповіту у її присутності підписала ОСОБА_9, яка підтвердила факт підписання заповіту ОСОБА_4 своїм підписом у заповіті та будучи допитаною в суді як свідок.

Підпис ОСОБА_9 на тексті заповіту засвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І., із зазначенням причин, з яких текст правочину не міг бути підписаний заповідачем ОСОБА_4 - у зв'язку з хворобою рук..

Крім того, в порядку статті 1253 ЦК України та пункту 1.4. розділу III Порядку заповіт був посвідчений при двох свідках -ОСОБА_7 та ОСОБА_8, особу і дієздатність яких перевірено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І.

Отже, підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача про відсутність під час підписання заповіту свідка ОСОБА_8, оскільки такі спростовуються показаннями в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2, допитаного судом в якості свідка, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Остання в судовому засіданні ствердила, що була присутня при складанні заповіту та підписала його. До показань свідка ОСОБА_9 про відсутність на час складання заповіту свідка ОСОБА_8 та відсутність факту прочитання заповіту нотаріусом вголос суд відноситься критично, оскільки такі не підтверджено жодними іншими доказами, дослідженими по справі.

Наведене вище свідчить, що заповіт складено відповідно до вимог законодавства, а тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Суд вважає, що оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його нікчемності позивачем належних та допустимих доказів не надано.

Окрім цього, системний аналіз положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути поданий особою виключно для захисту порушеного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке порушене право.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним зазначив, що такий заповіт повинен був бути складеним на його доньку ОСОБА_26, або дітей від першого шлюбу - ОСОБА_7 та ОСОБА_23, однак не міг бути складеним на його колишню дружину - ОСОБА_2 В даному випадку слід звернути увагу, що на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема показань свідків ОСОБА_21, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_23, ОСОБА_25 встановлено, що у позивача та померлої ОСОБА_4 не були добрі відносини, позивач не допомагав та не доглядав ОСОБА_4 в останні місяці її життя, а відтак незрозумілими за наявності даних обставин є підстави звернення позивача до суду, адже в судовому засіданні жоден зі свідків, як і сам позивач не повідомляли суду, що померла ОСОБА_4 мала намір скласти заповіт на брата - позивача по справі. Що стосується осіб, на яких би мала скласти заповіт ОСОБА_4, то такі самостійно мають право на звернення до суду, і позивач не є особою, яка вправі звертатися до суду за захистом їх ніби-то порушених прав.

Крім цього слід вказати, що навіть за умови наявності порушень при складанні заповіту, що в судовому засіданні позивачем не доведено, закон також вимагає, щоб позивач окрім цього довів, що порушено його право чи законний інтерес.Дійсно у випадку задоволення позову та визнання заповіту недійсним, позивач мав би право на спадкування майна померлої ОСОБА_4 по закону, однак в судовому засіданні встановлено, що заповіт посвідчено по добрій волі ОСОБА_4 на ОСОБА_2, заповіт складено відповідно до вимог чинного законодавства, при його посвідченні дотримано всіх необхідних умов, а померла ОСОБА_4 не бажала, щоб її майно успадкував її брат - позивач по справі за жодних обставин. Остання саме для цього запросила відповідача приїхати з Білорусії до м. Моршин, оскільки знала, що є невиліковно хворою та бажала розпорядитися свої майном на випадок смерті, однак не бажала, щоб таке майно успадкував її брат - позивач ОСОБА_1 Той факт, що померла ОСОБА_4 змінила спадкоємця та бажала укласти заповіт в кінцевому результаті на відповідача ОСОБА_2 не спростовує висновків суду про те, що заповіт відповідав її волі та був укладеним з дотриманням вимог чинного законодавства.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Людмили Іванівни про визнання заповіту недійсним.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 203, 208, 225, 316, 319, 1216, 1217, 1218, 1223, 1247, 1248, 1251, 1252, 1253, 1248, 1257 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. ст. 12, 13, 76, 77, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Людмили Іванівни про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5579 /п'ять тисяч п'ятсот сімедесят дев'ять/ грн. - витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 /п'ятсот/ грн. витрат на правову допомогу, в задоволенні стягнення решти витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 15.11.2018 р.