КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/2698/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Корнієнко С.В.
провадження № 22-ц/824/2803/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року у складі судді Корнієнка С.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання недійсними державного акту, рішення сільської ради та договору дарування земельної ділянки,-

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог визнати недійсним державний акт на право приватної власності на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,2601 га з кадастровим № НОМЕР_2 та цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (серії НОМЕР_1 від 24.02.2009 року) і скасувати запис про його державну реєстрацію; скасувати рішення Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області 7 сесії 5 скликання від 2.02.2007 року за №117 «Про погодження проекту відведення та передачу ОСОБА_3 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки»; визнати недійсним договір її дарування, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ІванніковоюО.О. на ім'я ОСОБА_4

Зазначав, що на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,20 га., яка розташована в АДРЕСА_1 було виготовлено проект, який позивач отримав в реєстраційній службі Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, а саме: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер НОМЕР_10).

На іншу земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,12 га., яка розташована в АДРЕСА_1 теж було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подано до Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 29.09.2014 року.

Державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення №РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та рекомендовано виправити недоліки в документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, та усунути перекриття меж із землеустрою ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_2, що належить тому ж ОСОБА_3, який не усунув перешкоди у її користуванні.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач намагається зареєструвати своє право власності на земельну ділянку шляхом накладення на вже приватизовану земельну ділянку, на що неодноразово отримував відмову.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу №1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Промінь» села В.Бугаївка Васильківського району Київської області від 06.02.1991 року ОСОБА_2 було надано земельну ділянку розміром 0,12 га для забудови і 0,20 га для вирощування сільськогосподарської продукції по АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно рішення виконкому Великобугаївської сільської ради народних депутатів села Велика Бугаївка №2 від 19 березня 1991 року позивачеві було надано дозвіл на право побудови індивідуального житлового будинку та господарських будівель на власній присадибній ділянці згідно витягу з протоколу засідання правління колгоспу «Промінь» села В.Бугаївка від 06.02.1991 року площею 0,12 га. під забудову, розташованій між сусідом ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.9).

19 березня 1991 року земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку площею 12 га було винесено в натурі земельну ділянку індивідуального забудовника, про що був складений відповідний акт (а.с.10).

Відповідно до витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області №4 від 03 квітня 1992 року було закріплено за ОСОБА_9 земельну ділянку розміром 0,32 га. та землевпоряднику установити межі між земельними ділянками (а.с.12).

З витягу з протоколу №3 засідання виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 24 березня 1995 року вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області з проханням розглянути питання про повернення йому земельної ділянки розміром 0,11 га, яка виділена протоколом №4 від 03.04.1992 року, яку на даний час займає ОСОБА_3 (а.с.13).

15 квітня 2011 року Великобугаївська сільська рада Васильківського району Київської області прийняла рішення №59 від 15.04.2011 року після розгляду листа Васильківської районної державної адміністрації на дії землевпорядника Великобугаївської сільської ради щодо ігнорування рішення Васильківського районного суду від 18.10.2001 року та прохання демонтажу паркану, встановленого на спірній земельній ділянці, яким вирішено було зобов'язати суміжного землевласника ОСОБА_4 демонтувати паркан, який проходить по землях запасу сільської ради та встановити його чітко по межі належної їй земельній ділянці по АДРЕСА_2 та було зобов'язано ОСОБА_2 в присутності представника сільської ради винести в натурі межі належної йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_10 від 20.11.2014 року земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_3, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2 га на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.17).

Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2001 року позов ОСОБА_2 задоволено частково і зобов'язано ОСОБА_3 не використовувати земельну ділянку розміром 60х20м, надану для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, не чинити перешкод в її використанні ОСОБА_2, а в решті позову відмовлено (а.с.29).

Відповідно до рішення рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2004 року позов ОСОБА_2 задоволено частково і зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме, не використовувати присадибну земельну ділянку розміром 39, 73 х 8, 29 х 40,5 м, надану для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, а в решті позову відмовлено (а.с.30).

Рішенням Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області №117-7-5 від 02 лютого 2007 року рішення сесії №61-8-4 від 15.08.2003 року «Про передачу в приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,51 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства в селі Велика Бугаївка по АДРЕСА_2» залишено без змін, а земельну ділянку розміром 0,04 га, виявлену під час проведення інвентаризації землі, переведено до земель запасу Великобугаївської сільської ради (а.с.46).

Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2010 року по справі №2-573/2010 року зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_10 винести межі належної їм земельної ділянки в натурі відповідно до державних актів на право власності серії НОМЕР_7, кадастровий НОМЕР_6, та серії НОМЕР_4, кадастровий № НОМЕР_5, а в іншій частині позову відмовлено (а.с 53-54).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 від 24 червня 2008 року ОСОБА_3 на підставі рішення Великобугаївської сільської ради 7 сесії 5 скликання від 02 лютого 2017 року є власником земельної ділянки площею 0,2601 г, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, для ведення особистого селянського господарства (а.с.55-56).

Як вбачається з висновку експерта Науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №7329/17-41 від 12.10.2017 року, за результатами аналізу і обчислення наданих на дослідження координат поворотних точок (кутів) меж вищезазначених земельних ділянок та камеральної обробки проведених на місцевості топографо-геодезичних робіт щодо визначення фактичних меж земельних ділянок, було встановлено, що накладання меж земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_4 (кадастровий НОМЕР_8), площею 0,2601 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_2 на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_2, площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1, площа накладення становить 0,0146 га. Накладання фактичних меж земельної ділянки (відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт) ОСОБА_4 (кадастровий НОМЕР_8), площею 0,2601 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_2 в селі Велика Бугаївка Васильківського району Київської області на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_2, площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 і площа накладення становить 0,0137 га (а.с.155-163).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до змісту мотивувальної частини експертного висновку (аркуш «10 з 11», зворотна сторона а.с.159), встановити загальну площу земельної ділянку позивача неможливо у зв'язку з невизначеністю в частині її фактичних меж по відношенню до парканів інших суміжних земельних ділянок.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24 лютого 2009 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 безоплатно земельну ділянку (дарунок) за кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,2601 га, яка розташована в селі Велика Бугаївка Васильківського району Київської області по АДРЕСА_2 у власність.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково не вбачав порушень земельного законодавства з боку органу місцевого самоврядування та відповідачів під час розгляду справи.

Відповідно до положень ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, основним документом, який підтверджує право власності особи на земельну ділянку, є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

За положеннями ч.1 ст.41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, і держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до положень ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин.

За ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Як вбачається з положень ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вважаю, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.03.2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав передбачених ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України. Частиною 1 п. 2 ст. 376 ЦПК України, зокрема, передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У рішенні суд послався на описову частину експертного висновку, але не надав жодної оцінки самому висновку експерта відповідно до якого:

За результатами аналізу і обчислення наданих на дослідження координат поворотних точок (кутів) меж вищезазначених земельних ділянок та камеральної обробки проведених на місцевості топографо-геодезичних робіт щодо визначення фактичних меж земельних ділянок, було встановлено:

Накладення меж земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_4, кадастровий № НОМЕР_2, площею 0,2601 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_2, в селі Велика Бугаївка Васильківського району Київської області, на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_2, площею 0,12 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1.

Площа накладення становить 0,0146 га. В додатку №1 до висновку площа накладення зображена як контур, заштрихований похилими лініями рожевого кольору та відповідно позначений.

Накладення фактичних меж земельної ділянки (відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт) ОСОБА_4, кадастровий НОМЕР_8, площею 0,2601 га., для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_2, в селі Велика Бугаївка Васильківського району Київської області на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) ОСОБА_2 площею 0,12 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1.

Площа накладення становить 0,0137 га. В додатку №2 до висновку площа накладення зображена як контур, заштрихований похилими лініями рожевого кольору та відповідно позначений.

Суд не надав належних висновків тим обставинам, що державним кадастровим реєстратором було прийняте рішення №РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та рекомендовано було виправити недоліки в документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, а саме, усунути перекриття меж із землеустрою ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3

В разі, якщо б не існувало порушень, то державним кадастровим реєстратором було б прийняте рішення, яким були б внесені відомості до Державного земельного кадастру та присвоєний кадастровий номер.

Судом також не враховано, що ОСОБА_2 (позивачу) відповідно до витягу з протоколу №1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Промінь» села Велика Бугаївка Васильківського району Київської області від 06.02.1991 року надано земельну ділянку розміром 0,12 га. для забудови та 0,20 га. для вирощування сільськогосподарської продукції по АДРЕСА_1.

19 березня 1991 року земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку плрощею 12 га. було винесено в натурі земельну ділянку індивідуального забудовника, про що був складений відповідний акт (копія якого знаходиться у матеріалах справи).

Також 19 березня 1991 року позивач отримав рішення за №2 виконкому Великобугаївської сільської ради народних депутатів В. Бугаївка, яким йому було надано дозвіл на право побудови індивідуального житлового будинку та господарських будівель на власній присадибній ділянці згідно витягу з протоколу засідання правління колгоспу «Промінь» с. В. Бугаївка від 06.02.1991 року площею 0,12 га. під забудову, розташованій між сусідом ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Згідно з даних обмірів при виготовленні проектної документації, якщо не враховувати площі, яка накладається, то розмір земельної ділянки позивача буде меншим, ніж 0,12 га.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом також не було надано оцінки рішенням судів, якими були встановлені факти порушень меж між позивачем та відповідачами.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_2, а саме: скасувати рішення Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області 7 сесії 5 скликання від 02.02.2007 року за №117 про погодження проекту відведення та передачу ОСОБА_3 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2601 га, кадастровий НОМЕР_8, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_7, від 24.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О. на ім'я ОСОБА_4; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2601 га, кадастровий НОМЕР_8, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_7 від 24.02.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 та скасувати запис про його державну реєстрацію.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа: Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, про визнання недійсними державного акту, рішення сільської ради та договору дарування земельної ділянки задовольнити.

Скасувати рішення Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області 7 сесії 5 скликання від 02.02.2007 року за №117 про погодження проекту відведення та передачу ОСОБА_3 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2601 га, кадастровий НОМЕР_8, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_7, від 24.02.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О. на ім'я ОСОБА_4.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2601 га, кадастровий НОМЕР_8, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, серія НОМЕР_7 від 24.02.2009 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 та скасувати запис про його державну реєстрацію.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: