Ухвала

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 711/3953/15-ц

провадження № 61-1656зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянув заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року у складі судді Шиповича В. В., ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І., та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Іваненко Ю. Г., Ситнік О. М., Ступак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 010/02-2/126/01-06, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 35 000 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 14 % річних.

Надалі до кредитного договору від 21 березня 2006 року вносилися зміни шляхом укладання додаткових угод.

У порушення умов зазначеного договору відповідач узятих на себе зобов'язань належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16 417,52 доларів США, заборгованість зі сплати процентів у сумі 3 458,25 доларів США та пеня в сумі 18 173 грн 14 коп, що еквівалентно 822,48 доларів США, яку позивач просив стягнути на його користь із відповідача.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їхньої недійсності.

Позовну заяву мотивовано тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було порушено вимоги закону щодо надання кредиту, кредитний договір містить несправедливі умови про погашення кредиту та сплати відсотків у доларах США.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсними генеральну кредитну угоду від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, додаток № 1 - кредитний договір від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, укладений в рамках генеральної кредитної угоди, та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2006 року № 010/02-2/126/01-06, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 16 417,52 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 3 458,25 доларів США та пеню в сумі 18 173 грн 14 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правомірно надано ОСОБА_2 кредит в доларах США, оскільки на той час ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» мав банківську ліцензію Національного банку України (далі - НБУ України) від 03 грудня 2001 року № 10 на право здійснення банківських операцій та Дозвіл НБУ від 10 лютого 2004 року № 10-3 на право здійснення, операцій з валютними цінностями.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надано відповідних доказів недійсності вказаних правочинів.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у зв'язку з невиконанням зобов'язання за кредитним договором у ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у розмірі, вказаному у розрахунку заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що колегія суддів касаційного суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що у зв'язку з невиконанням зобов'язання за кредитним договором у ОСОБА_2 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Крім того, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» правомірно надано відповідачу кредит у доларах США.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року передбачено, що підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У січні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано із Придніпровського районного суду м. Черкаси вказану цивільну справу.

Пунктом 2 частини другої статті 360-2 ЦПК України 2004 року, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» встановлено, якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Заява ОСОБА_2 про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, а саме неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм частини другої статті 533 ЦК України, та з підстави, зазначеної у пункті 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, - невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

До заяви про перегляд указаних судових рішень у цій справі заявником додано копії постанов Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12, від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16, від 01 березня 2017 року у справі № 6-245цс17; від 08 лютого 2017 року у справі № 6-3102цс16; рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року у справі № 6-44261св12; постанов Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року у справі № 800/11653/13-а; від 09 липня 2013 року у справі № 9991/81569/12; ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2011 року у справі № 6-19306св11, від 22 червня 2016 року у справі № 707/1648/15-ц, від 15 червня 2016 року у справі № 707/1584/15-ц, від 23 вересня 2015 року у справі № 6-10901св15, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-26251св14; від 26 жовтня 2016 року у справі № 449/1318/13-ц, від 25 травня 2016 року у справі № 667/3659/15-ц, від 23 січня 2017 року у справі № 569/19957/14-ц, від 12 квітня 2017 року у справі № 463/3660/15-ц, від 15 лютого 2017 року у справі № 585/2353/16-ц, від 25 травня 2016 року у справі № 667/3659/15-ц, від 22 березня 2017 року у справі № 466/7032/15-ц, від 15 березня 2017 року у справі № 641/9202/15-ц, від 16 листопада 2016 року у справі № 404/6312/15-ц, від 15 березня 2017 року у справі № 756/7180/14-ц, від 03 червня 2015 року у справі № 6-9627св15, від 01 лютого 2017 року № 442/4445/15-ц, від 25 травня 2016 року у справі № 308/3885/15-ц, від 13 квітня 2016 року у справі № 752/18046/14-ц, від 20 серпня 2014 року у справі № 6-17634св14, від 10 грудня 2014 року у справі № 6-22081св14, від 14 вересня 2016 року у справі № 750/1951/15-ц, від 13 липня 2016 року у справі № 761/15783/15-ц, від 16 листопада 2016 року у справі № 296/10790/15-ц.

З викладеного вбачається, що заява ОСОБА_2 відповідно до правил, що діяли на момент її подання, повинна розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України, тому згідно із підпунктом 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись підпунктами 1 і 2 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, статтею 360-2 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їхньої недійсності передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк