Справа № 137/1682/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"26" листопада 2018 р.
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судового засідання Голота О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Літинського району Вінницької області про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що 16.10.2013 р. померла її мати ОСОБА_3. Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину житлового будинку по вул. 9 Січня, 82, в смт. Літині Літинського району Вінницької області. Вказаний житловий будинок належав її матері ОСОБА_3 та батькові ОСОБА_4 на праві приватної сумісної власності на підставі рішення суду РСР. Позивач зазначає, що являється єдиними спадкоємцем за законом та 30.07.2018 р. звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про оправо на спадщину у зв'язку з тим, що не виділена (визначена) частка спадкодавця у спільному майні. Оскільки позивач позбавлена можливості успадкувати та в позасудовому порядку оформити нерухоме майно, просить суд визначити частку померлої ОСОБА_3 у будинку розташованого но за адресою вул. 9 Січня, 83, в смт. Літин та визнати за нею право власності на 1/2 частку вищенаведеного будинку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Літинського району Вінницької області до судового засідання також не зявився надав суду заяву, в відповідно до якої селищна рада не заперечує проти заявленого позову. Розгляд справи просять проводити у відсутність представника селищної ради.
Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.
Із свідоцтва про народження (а.с. 7) встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Копією свідоцтва про одруження (а.с. 8) пояснюється зміна прізвища позивача із «Городник» на «Бігас». Із копії свідоцтва про смерть (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 16.10.2013 року. Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с. 10) зазначається, що ОСОБА_2 державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа до майна померлої 16.10.2013 р. ОСОБА_3. Із копії листа з ОСОБА_2 державної нотаріальної контори за № 1228/02-14 від 30.07.2018 року (а.с.11) судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки не визначено часток в спільному майні, що є предметом спадщини. Рішенням ОСОБА_2 селищної ради № 857 від 16.09.2015 р. (а.с. 12) «вул. 9 Січня» Літинського району Вінницької області перейменовано на «вул. Подільська». Відповідно до реєстраційного посвідчення (а.с. 13) встановлено, що будинковолодіння по вул. 9-го січня, 82 в смт. Літин зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішенням ОСОБА_2 районного народного суду Вінницької області від 27.09.1988 р. (а.с. 14) за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності на будинковолодіння розташоване в смт. Літин по вул. 9 Січня, 82. Рішення набуло законної сили 08.10.1988 р. Із копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований в м. Літин по вул. 9 Січня (а.с.15-20) судом встановлена відсутність відмітки про наявність правовстановлюючих документів.
Згідно ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Згідно ст.369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.
Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до листа від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (ОСОБА_6, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (ОСОБА_6, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, так як для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка померла 16.10.2013 року необхідно визначити, що житловий будинок по вул. Подільській, 82 (9 Січня), смт. Літин Літинського району Вінницької області є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та частка кожного складає 1/2.
Також суд вважає, що в зв'язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла 16.10.2003 року в нотаріальному порядку позивач ОСОБА_1 не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за нею право власності 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя, житлового будинку, який розташований за адресою, вул. Подільська, 82 (9 Січня), смт. Літин Літинського району Вінницької області, оскільки судом встановлено, що вона є спадкоємцем за законом і має право на оформлення спадщини.
На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1261, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 247, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" суд, -
Позов задовольнити.
Визнати, що частка ОСОБА_3, яка померла 16.10.2013 р. у праві спільної сумісної власності на житловий будинок загальною площею 92,2 кв.м., який розташований за адресою вул. Подільська, 82 (9 Січня), смт. Літин Літинського району Вінницької області складає 1/2.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 право власності на 1/2 частку будинку літера «А» загальною площею 92,2 кв.м., житловою площею 49 кв.м., сени літера «а1», сени літера «а2», сени літера «а3», тамбуру «а4», погребу «п/а4», сараю № 1/2Б, літньої кухні «1/2Б» сараю «Г», погребу «п/Г" розташованих за адресою вул. Подільська, 82, (9 Січня) смт. Літин Літинського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 16.10.2013 року.
Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.