Справа №718/2349/18
Провадження №2/718/741/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Пітак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Хлівищанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.02.2016 року він є власником житлового будинку в с. Хлівище, вул. Головна, 17, Кіцманського району, Чернівецької області. У вказаному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 відповідач по справі, який 23.06.2016 року вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки. Даний факт перешкоджає йому розпоряджатись своїм майном, та в оформленні субсидії, тому, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, просив визнати його таким, що втратив право користування житлом.
Позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про підтримання позову, погодження на заочний розгляд справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні повторно не з`явилась, будучи відсутнім за місцем реєстрації.
Представник зацікавленої особи представник Хлівищанської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, не погодившись з позовними вимогами.
Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як передбачено ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Положення ст.ст.71, 72 ЖК України, на які посилається позивач, застосовуються при вирішенні питання про право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї в будинках державного і громадського житлового фонду.
Встановлено, що згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.02.2016 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку в с. Хлівище, вул. Головна, 17, Кіцманського району, Чернівецької області.
Факт не проживання відповідача в належному позивачу житловому будинку № 24 по вулиці Головна в с. Клокічка, Кіцманського району, Чернівецької області, більше року підтверджується змістом Акту обстеження від 13.08.2018 року №366.
Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи № 6-709цс16 висловив наступну правову позицію.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265 268, 280-284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 17 по вулиці Головна, с. Хлівище, Кіцманського району, Чернівецької області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352,40 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :