РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10449/14-ц

Провадження № 2/643/77/18

20.09.2018 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Стальмакової В.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, який діє також в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, який діє також в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Управління служб у справах дітей при Харківській міській раді про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі Товариство) звернулось до суду з позовом, після уточнення позовних вимог якого, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008року в розмірі 1 152 832,96грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008року у розмірі 1 152 842,96грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №PМL-701/452/2008 від 05.08.2008року, а саме квартири, загальною площею 45,0кв.м., житловою 30,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.07.2003року, реєстраційний №5-03-243113, витрати повязані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з відповідачів; встановити початкову ціну предмета іпотеки, а саме квартири що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві власності, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до її реалізації, передати предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві власності в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; виселити відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку, які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 3654,00грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі Банк) і ОСОБА_3 (1-й відповідач) укладено кредитний договір № МL-701/452/2008 (далі Договір), згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023року і зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом. Зобов'язання за Договором 1-й відповідач не виконує, порушує графік платежів, порядок та строки сплати відсотків в зв'язку з чим станом на 12.02.2015 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 38507,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 966514,00грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2510,48 доларів США., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 63010,89грн. Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 ч. 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, розмір якої за період з 26.11.2013 по 12.05.2014 становить 4912,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 123308,07грн. В забезпечення виконання зобов'язань 1-го відповідача 05.08.2008 року був укладений договір іпотеки № PМL-701/452/2008, відповідно до п. 1.1. якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надали у іпотеку квартиру, що розташована за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/АДРЕСА_1. Згідно з п. 6.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після несплати боржником будь-якої грошової суми у такому розмірі, у такій валюті та в такому порядку, як встановлено в Договорі, порушення останнім будь-якого з зобов'язань, передбачених ст. 5 договору іпотеки тощо, а за п. 6.4. іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2013 Банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаними вище кредитним та іпотечним договорами, з огляду на що позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Відповідачі надали до суду заперечення на позов, в якому зазначили, що договір іпотеки виготовлений не на бланку для нотаріальних дій, що свідчить про його недійсність, розрахунок заборгованості не підтверджений бухгалтерськими книгами, рахунками Банку та рухом коштів по ним, відсутні акти-приймання передачі відповідних договорів кредиту та іпотеки, грошове зобов'язання, відступлення якого відбулось, не відповідає критеріям дійсності так як не визнається відповідачами, що усуває можливість відступлення прав вимоги згідно ст. 1082 ЦК України, відсутнє письмове повідомлення відповідачів з боку Банку про уступку прав вимоги як то передбачене п. 4.3. договору факторингу, що свідчить про відсутність обов'язку відповідачів перед позивачем, в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти, що вимагало від Банку та позивача при укладенні договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором отримати дозвіл органу опіки та піклування, чого зроблено не було, отже вказаний договір є недійсним як такий, що порушує публічний порядок, вимоги про виселення і зняття з реєстраційного обліку заявлені поза межами позовної давності, на теперішній час діє мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених вище.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засідання просив у задоволенні позову відмовити, з підстав викладених у запереченнях вище.

Третя особа Управління служб у справах дітей при Харківській міській раді в судове засідання не зявилися, надали до суду клопотання, в якому просять розгляд справи проводити за відсутністю представника органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

05.08.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» (далі Банк) і ОСОБА_3 (1-й відповідач) укладено кредитний договір № МL-701/452/2008 (далі Договір), згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 46000,00 доларів США строком до 07.08.2023року і зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом /Том 1, а.с.9-12/.

Факт укладення кредитного договору на зазначених у ньому умовах сторонами не заперечується.

З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором того ж дня між банком, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку банку квартиру №46 по пр. Ювілейний /Пятдесятиріччя ВЛКСМ/, 88 у м.Харкові, що належить їм на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 29.07.2003року №5-03-243113 /Том 1, а.с.17-21/.

Відповідно до належним чином завіреного договору факторингу, Додатку 1 до нього, нотаріально завіреного договору про відступлення права вимоги, Додатку до нього, 26.11.2013року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» укладений Договір факторингу, за яким Товариство прийняло право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами, укладеними з відповідачами.

Умовами договору факторингу, а саме п. 3.3, 3.4 передбачено набуття Фактором прав вимог за кредитними договорами щодо сплати основного боргу, процентів, штрафних санкцій. Відступлення прав за договорами іпотеки має бути оформлена відповідними договорами.

Згідно п. 4.1.-4.4. договору факторингу передача кредитного портфелю підтверджується передачею кредитних документів, що оформлюється відповідним актом. Акт, яким підтверджено передачу кредитних документів згідно додатку № 1 до договору факторингу від 26.11.2013 складено того ж дня.

За умовами договору про відступлення права вимоги від 26.11.2013 ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором № МL-701/452/2008 від 05.08.2008 та договором іпотеки № PМL-701/452/2008 від тієї ж дати.

Таким чином, суд не приймає доводів відповідачів, щодо відсутності актів приймання передачі кредитних документів.

На підтвердження заборгованості відповідача за Договором, позивачем наданий належним чином завірений розрахунок, скріплений печаткою юридичної особи, в якому відображені кошти, що поступали на погашення тіла кредиту та відсотків, а також пеня в межах спеціальної позовної давності відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України та копії виписок по рахунку позичальника.

Жодного доказу про неправильність наданого розрахунку відповідачами не надано, як і власного розрахунку, клопотань про проведення економічної експертизи з метою встановлення його невірності не заявлено, отже суд приймає розрахунок заборгованості здійснений позивачем.

Так, станом на 12.02.2015 виникла заборгованість по тілу кредиту в сумі 38507,85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 966514,00грн., по нарахованим та не сплаченим відсоткам - 2510,48 доларів США., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 63010,89грн. Відповідно до п. 3.1.1. ст. 3 ч. 2 Договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань позичальник має сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, розмір якої за період з 26.11.2013 по 12.05.2014 становить 4912,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2015року складає 123308,07грн.

Стосовно недійсності договору іпотеки № PМL-701/452/2008 від 05.08.2008 слід зазначити, що у відповідності до п. 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5(далі Інструкція), яка діяла на час укладення вказаного договору іпотеки, нотаріальні дії вчинялись нотаріусами України з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів. На спеціальних бланках викладались, крім іншого, примірники правочинів, для яких чинним законодавством установлено обов'язкову нотаріальну форму; правочинів, для яких чинним законодавством не передбачено обов'язкової нотаріальної форми, але які посвідчуються на бажання сторін. Абзацом 6 п. 5 Інструкції передбачалось, що у разі якщо текст нотаріального документа викладено на трьох і більше сторінках, на бланках викладається перша і остання сторінки тексту документа. Зазначені нотаріальні дії, згідно абз. 7 п. 5 Інструкції, виконані без використання спеціального бланка, є нечинними. Отже, враховуючи дату укладання спірного договору іпотеки - 05.08.2008, той факт, що перший та останній його аркуші/сторінки виконанні на спеціальних бланках, вважати договір нечинним не має підстав.

Стосовно недійсності грошової вимоги і, як наслідок, неможливості її відступлення та неповідомлення Банком відповідачів про відступлення прав вимоги суд зазначає наступне: згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з матеріалів справи позивач у відповідності до п. 6.3. Кредитного договору та п. 6.4.2 договору іпотеки надсилав на адресу відповідачів повідомлення, зміст яких, в тому числі, відповідає вимогам ч. 1 ст. 1082 ЦК України. Таким чином обов'язок боржника здійснити платіж Фактору є очевидним і той факт, що відповідне повідомлення здійснене не Клієнтом, а Фактором не звільняє відповідачів від такого обов'язку.

Доводи відповідачів про недійсність договору про відступлення прав вимоги через його укладання без відповідного дозволу органу опіки та піклування враховуючи реєстрацію за адресою розташування предмета іпотеки малолітніх дітей не є вірним через те, що реєстрація дітей відбулась в супереч вимогам п.п. h) п. 5.2. договору іпотеки, згідно якого протягом його дії іпотекодавець зобов'язаний не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя. Такої згоди ні Банк, ні позивач відповідачам не давав.

Не може бути застосована до вимог про виселення відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку і позовна давність, так як обставини щодо реєстрації малолітніх за адресою спірної квартири були встановлені під час слухання справи.

Так, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 1 152 832 (один мільйон сто пятдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривні 96 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 966 514,00грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 63 010,89грн., пеня в сумі 123 308,07грн.

Що стосується вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості, шляхом його продажу, в порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, на час продажу.

Вирішуючи спір в частині наявності підстав для звернення стягнення на іпотечне майно та визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, суд виходить із того, що відповідачем порушено взяті на себе зобовязання за кредитним договором, що зумовлює право кредитора на звернення стягнення на передане в іпотеку майно в рахунок погашення наявної заборгованості.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Аналіз положень статей 33, 36-39 Закону дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

За змістом частини першої статті 39 Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону, резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Частиною 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку" визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Вирішуючи даний спір та визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, суд, з урахуванням заявлених позивачем вимог, виходить з того, що сторонами узгоджена вартість предмета іпотеки у договорі на рівні 324800,00 грн, тому ціна його продажу не може бути меншою ніж зазначена сума.

За таких обставин, суд приходить до висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», зокрема шляхом продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від власного імені за договором купівлі-продажу в порядку, передбаченому статтею 38 Закону «Про іпотеку», за початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час здійснення продажу, але не нижчою ніж узгоджена у договорі іпотеки від 05.08.2008року в сумі 324 800,00грн.

Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться висновки, викладені в судових рішеннях у справах № 6-35023св15, № 6-482цс15.

Таким чином, враховуючи, що кредит був наданий ОСОБА_3 на споживчі цілі в доларах США, загальна площа предмету іпотеки становить 45,00 кв.м., тому до нього застосовуються положення Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів витрат повязаних із збереженням та реалізацією предмета іпотеки та передачі предмета іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Крім того, відсутні правові підстави для виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації з наступних підстав.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Таким чином, судом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, без надання іншого житла, оскільки квартира була придбана не за рахунок отриманого кредиту, а відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особам одночасно з виселенням в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Судові витрати суд розподіляє у відповідності зі ст.141 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» /м.Харків, пров.Банний,1/ до ОСОБА_3 /АДРЕСА_2/, який діє також в інтересах ОСОБА_4 /АДРЕСА_2/, ОСОБА_5 /АДРЕСА_2/, який діє також в інтересах ОСОБА_6/АДРЕСА_2/, ОСОБА_7 /АДРЕСА_2/, третя особа: Управління служб у справах дітей при Харківській міській раді /м.Харків, вул.Чернишевська,55/ про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код 36789421, р/р 333 у регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харкові, МФО 300528) заборгованість за кредитним договором № ML 701/452/2008 від 05.08.2008року в розмірі 1 152 832 (один мільйон сто пятдесят дві тисячі вісімсот тридцять дві) гривні 96 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту в сумі 966 514,00грн., заборгованість по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі 63 010,89грн., пеня в сумі 123 308,07грн.

В рахунок погашення боргу в розмірі 1 152 832,96грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки № ML 701/452/2008 від 05.08.2008року, а саме квартиру № 46 по пр. Ювілейний (Пятдесятиріччя ВЛКСМ,) 88 в м. Харкові, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2003року, реєстраційний №5-03-243113, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною предмета іпотеки, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час здійснення продажу, але не нижчою ніж узгоджена у договорі іпотеки від 05.08.2008року в сумі 324 800,00грн.

Відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченням кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код 36789421, р/р 333 у регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харкові, МФО 300528) судовий збір в сумі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2018року.

Суддя Т.М.Довготько