Справа № 274/2775/18
Провадження № 2/0274/1810/18
Рішення

Іменем України

24.09.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі : головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, згідно якої просять визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким , що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з державної реєстрації місця проживання.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласником квартири АДРЕСА_1. Вказана нерухомість належить їм на підставі договору дарування квартири від 28.12.2016 року Відповідач у зазначеній квартирі не проживає з грудня 2016 року. Факт реєстрації відповідача в належній їм квартирі заважає повноцінно нею користуватися та розпоряджатися, змушує нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивачів звернувся до суду з письмовою заявою в якій вказав, що позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність.

Відповідач 07.09.2018 року на адресу суду надіслав заяву, згідно якої зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності, щодо цивільного позову не заперечує.

Заяви сторін долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно) , яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом встановлено, що позивачі є співвласникам квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу від 28.12.2016 року ( а.с. 13-15).

Як вбачається з довідки про склад сім"ї, виданої ПП " Житлоремекс 2" 30.06.2017 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично в квартирі не проживає з 2013 року згідно підтвердження сусідів ( а.с. 18).

Факт не проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується Актом , складним комісією ПП " Житоремекс 2" від 22.05.2018 року ( а.с. 19).

Таким чином , судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час не є власником квартири АДРЕСА_1, не проживає в даній квартирі з 2013 року , витрати пов"язані з утриманням майна не несе.

Стаття 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно до ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачам перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд.

Таким чином, право позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, як співвласників, підлягає судовому захисту шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 Житомирської області. Суд зазначає, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.

З огляду на зазначене, позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки це питання вирішується на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 316-317, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст.155, 156, 166 Житлового кодексу України, Законом України "Про власність", Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2018 року.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко