АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1880/18Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 44 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Черкаська міська рада, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петровського 277» про усунення перешкод у користуванні приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії.

Вивчивши матеріали справи, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

27 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу частини приміщень блоку від 04 серпня 2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Романій Н.В., позивач придбала у власність 51/100 частин приміщень житлового блоку АДРЕСА_1.

Зазначений договір зареєстровано в КП ЧООБТІ, на підставі чого позивачеві видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4453158 та довідку № 1732о від 05 квітня 2018 року.

Відповідно до акту приймання-передачі у власність територіальної громади міста Черкаси та на баланс об'єднання співвласників гуртожитку «Петровського, 277» по АДРЕСА_1 від 10 липня 2015 року № 720 гуртожиток передано в комунальну власність міста Черкаси та передано на баланс вказаного ОСГ.

Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку № 19 від 13 березня 2018 року ОСГ «Петровського, 277» змінено на об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петровського, 277», керівником якого є ОСОБА_6

Позивач вказував, що відповідач за власним бажанням незаконно користується частиною приватного нерухомого майна, належного саме позивачеві, а саме, - кухнею, яка в техпаспорті позначена за НОМЕР_1, по причині того, що, зі слів відповідача, начебто, їй це необхідно для поліпшення її умов проживання в квартирі № АДРЕСА_2.

На даний час позивач, як власник приміщення та всі її члени родини змушені не використовувати в повному обсязі свої права власності на приміщення кухні та не мають можливості вільно готувати їжу по причині розташування меблів та особистих речей відповідача та того, що вона постійно користується кухнею.

Також вказувала, що позбавлена можливості закласти дверний пройом, який знаходиться між її кухнею НОМЕР_1 та приміщенням коридору відповідача НОМЕР_2.

Факт незаконного користування відповідачем приватним майно - кухнею НОМЕР_1 (по даних технічного паспорту) підтверджується даними актів від 12 січня 2018 року, від 09 лютого 2018 року, які складені та підписані головою ОСТ ОСОБА_6

Вважає, що дії відповідача призводять до фактичного утворення комунальної квартири, що суперечить вимоги законодавства та спричиняє позивачеві та її родині істотну моральну шкоду.

На всі неодноразові зауваження, письмові вимоги від 15 січня 2018 року та від 03 лютого 2018 року та посилання на норми чинного законодавства, відповідач не реагує, добровільно звільнити приміщення кухні під НОМЕР_1 не бажає.

Відповідно до акту від 03 лютого 2018 року, який складений головою ОСГ та підписаний членами комісії - сусідами ОСОБА_7 ОСОБА_8, відповідач отримала примірник повторного звернення від позивача та після ознайомлення з його текстом, відмовилася його підписувати.

Крім того, позивач вказує, що у відповідача відсутні будь-які докази законності її перебування у приватній кухні під НОМЕР_1 і, таким чином, вона порушує право власності позивача на нерухоме майно.

Посилаючись на ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, Конституції України, ст.ст. 64, 65, 150, 155 ЖК України, ОСОБА_4 просила суд, - усунути перешкоди у користуванні приміщенням кухні в квартирі № АДРЕСА_3, шляхом звільнення ОСОБА_3 зазначеного приміщення; зобов'язати відповідача звільнити приміщення кухні під НОМЕР_1 у вказаній квартирі; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити позивачеві перешкоди у користуванні приміщенням кухні під НОМЕР_1, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 18 квітня 2018 року залучено для участі по справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - Черкаську міську раду та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петровського, 277».

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні приміщенням кухні НОМЕР_1 в квартирі № АДРЕСА_3 шляхом звільнення ОСОБА_3 приміщення НОМЕР_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити приміщення кухні НОМЕР_1 у квартирі АДРЕСА_3

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що цивільні права позивача ОСОБА_4 щодо користування нею нерухомим майном (кухнею НОМЕР_1) порушені відповідачем ОСОБА_3, яка має доступ до кухні, користується цим приміщенням, де зберігає певні речі, користується газовою плитою та іншим приладдям.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що оскільки в договорі купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року не вказано перелік приміщень, які відносяться до 49/100 частини, тому у неї є частка у всіх приміщеннях блоку визнані судом безпідставними, оскільки на час укладення із ОСОБА_3 договору купівлі-продажу продавець - ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» вже не було власником приміщення - спірної кухні НОМЕР_1, оскільки дане приміщення було ним відчужене позивачеві ОСОБА_4 ще 04 серпня 2004 року. Також, не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що у договорі від 04 серпня 2004 року помилково вказано, що ОСОБА_4 придбала приміщення кухні під НОМЕР_1.

Судом першої інстанції було достовірно встановлено, що жодних судових рішень чи інших справ на розгляді в інших судах про визнання договору від 04 серпня 2004 року чи договору від 20 листопада 2007 року, повністю чи частково недійсним немає. Сторони не вирішували й питання щодо встановлення порядку користування приміщенням кухні ні добровільно, ні в судовому порядку.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 вказала, що згідно договору купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року вона придбала у власність у ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» 49/100 частини блоку АДРЕСА_4. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121011190 від 18 квітня 2018 року об'єкт нерухомого майна, а саме блок № АДРЕСА_5 перебуває у спільній частковій власності. При цьому будь-яких рішень щодо встановлення порядку користування приміщеннями в тому числі кухнею чи встановлених сервітутів на момент розгляду справи не було. На момент придбання позивачем і відповідачем своїх часток блоку № НОМЕР_3, це був блок гуртожитку. Судом першої інстанції не враховано під час вирішення справи, що до підсобних приміщень гуртожитку, якими мешканці користуються спільно відноситься і кухня.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню як незаконне та ухвалення нового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

ОСОБА_4 подала на апеляційну скаргу відзив, в якому зазначила, що районний суд правильно визначився з предметом позовних вимог, належним чином дослідив всі обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. В обгрунтування відзиву вказала, що вона 04 серпня 2004 року придбала 51/100 частин приміщень житлового блоку № НОМЕР_3, а саме блок № НОМЕР_4, який складається з приміщень, які зазначені в паспорті ЧООБТІ під номерами з НОМЕР_1 по № НОМЕР_5 загальною площею 106 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1. Приміщення НОМЕР_1 вищезазначеного житлового блоку являється кухнею, право власності на яку було належним чином оформлене ОСОБА_4 ще до укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу інших 49/100 частини житлового блоку. Тому, ОСОБА_4 вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 не має і рішення суду першої інстанції повинно залишитися в силі.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини приміщень блоку, посвідченого 04 серпня 2004 року приватним нотаріусом Романій Н.В. (реєстр № 11844) ОСОБА_4 придбала у власність у ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» 51/100 частину приміщень жилого блоку № НОМЕР_3, а саме блок № НОМЕР_4: приміщення з НОМЕР_1 по № НОМЕР_5, загальною площею 106 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (частина приміщень блоку). Ця частина приміщень блоку належить продавцеві на підставі свідоцтва від 04 березня 2004 року. Крім того, у п. 4 договору зазначено, що до укладення цього договору частина приміщень блоку іншим особам не відчужена; особи, які проживають і (або) зареєстровані в частині приміщень блоку на момент укладення цього договору, не заперечують проти виселення (зняття з реєстрації) з частини приміщень блоку; внаслідок продажу частини приміщень блоку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов'язаний утримувати за законом чи договором; частина приміщень частини приміщень блоку не надана в користування наймачам (орендарям).

Право власності на вказані приміщення зареєстровано за ОСОБА_4, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП ЧООБТІ 16 серпня 2004 року (а.с. 6).

З технічного паспорту, виданого КП ЧООБТІ (а.с. 7-8) вбачається, що під НОМЕР_1 значиться кухня, загальною площею 9,9 кв.м. При цьому, вхід ОСОБА_4 до кухні мається з приміщення вітальні під НОМЕР_6 через приміщення під НОМЕР_2 (коридор).

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини блоку, посвідченого 20 листопада 2007 року приватним нотаріусом Вінніченко Ж.В. (реєстр № 7723) ОСОБА_3 придбала у власність у ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» 49/100 частини блоку № НОМЕР_3, розташована в АДРЕСА_1

Частина блоку належить продавцеві на праві власності відповідно до свідоцтва від 04 березня 2004 року.

У п. 6 договору зазначено, що до укладення цього договору частина блоку іншим особам не відчужена; відносно неї не укладено будь-яких договорів щодо користування з іншими особами; треті особи не мають права на частину блоку, внаслідок продажу вказаної вище частини блоку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб тощо.

Право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3, відповідно до даних витягу з Державного реєстру правочинів від 20 листопада 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП ООБТІ від 10 січня 2008 року.

Як вбачається з плану-схеми приміщень за технічним паспортом, виданим КП ЧОББТІ, ОСОБА_3 потрапляє до кухні НОМЕР_1 з приміщення НОМЕР_7 через приміщення НОМЕР_2 (коридор).

Крім того, з довідки КП ЧООБТІ № 1732о від 05 квітня 2018 року (а.с. 53), наданої в судовому засіданні в суді першої інстанції та долученої до матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є власниками нерухомого майна на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу.

За ОСОБА_4 зареєстровано право власності на частину приміщень блоку № НОМЕР_3 - приміщення з НОМЕР_1 по НОМЕР_6, НОМЕР_8, загальною площею 106 кв. м.) з урахуванням площі лоджії 2,4 кв.м. та площі балкону 0,7 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м. Житлова площа частини приміщень блоку, належна ОСОБА_4 змінилася з 44,2 кв.м. на 72,9 кв.м. та змінилася житлова площа № НОМЕР_3 з 88,1 кв.м. на 145 кв.м. (за даними інвентаризації станом на 03 листопада 2004 року, 01 жовтня 2007 року).

Також, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 квітня 2018 року (витяг від 18 квітня 2018 року).

Відповідно до рішення № 720 від 10 липня 2015 року виконавчого комітету Черкаської міської ради затверджено акт прийому-передачі у власність територіальної громади міста Черкаси та на баланс об'єднання співвласників гуртожитку "Петровського 277 Черкаської міської ради гуртожитку по АДРЕСА_1

Згідно рішенню зборів співвласників багатоквартирного будинку (протокол № 19) від 13 березня 2018 року та за даними виписки з ЄДРПОУ від 22 березня 2018 року змінено ОСГ «Петровського 277» на ОСББ «Петровського 277».

Сторони не заперечили і дана обставина була встановлена судом, що ОСОБА_4 протягом 2018 року зверталася до ОСОБА_3, як усно так і письмово (03 лютого 2018 року) щодо звільнення кухні (під НОМЕР_1), але такі вимоги виконані не були.

Вищезазначені обставини підтверджуються даними акту від 03 лютого 2018 року та визнаються самою ОСОБА_3, яка вважає, що кухнею користується на законних підставах.

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_4 зазначила, що її права відносно користування особистою власністю порушені, тому підлягають захисту.

ОСОБА_3 в доводах апеляційної скарги навпаки вказувала на те, що приміщення кухні є спільним, оскільки вона придбала у власність 49/100 частин блоку без визначення конкретних приміщень, тому має право і на 49/100 частин кухні. Тим більше, що на момент укладення договорів купівлі-продажу, приміщення будівлі перебувало у статусі гуртожиток. У гуртожитку мешканці користуються спільними підсобними приміщеннями спільно. Кухня за визначенням поняття жилого блоку у гуртожитку входить до складу підсобних приміщень, тому користуватися нею сторони мають спільно, тим більше, що у відповідача відсутня технічна можливість переобладнати одне із займаних нею приміщень під кухню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повинен був установити, чи були порушені, не визнані чи ос порені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи про їх відмову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема - неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З вище встановлених обставин справи та пояснень сторін було достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини приміщень блоку, посвідченого 04.08.2004 року приватним нотаріусом Романій Н.В. (реєстр №11844) ОСОБА_4 придбала у власність у Дочірнього підприємства «Дім-К» ВАТ «Комплекс» 51/100 частину приміщень жилого блоку НОМЕР_9 приміщення з НОМЕР_1 по НОМЕР_6, НОМЕР_10, загальною площею 106,0 кв.м., житловою - 44,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 (частина приміщень блоку). Ця частина приміщень блоку належить продавцеві на підставі свідоцтва від 04 березня 2004 року.

Право власності на вказані приміщення зареєстровано за ОСОБА_4, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП ЧООБТІ 16 серпня 2004 року.

Як вбачається з технічного паспорту, виданого КП ЧООБТІ, під номером НОМЕР_11. При цьому, вхід ОСОБА_4 до кухні мається з приміщення вітальні під НОМЕР_6 через приміщення під НОМЕР_12).

Отже, факт отримання у власність ОСОБА_4 спірного приміщення, а саме кухні та оформлення такої власності є повністю доведеним належними та допустимими доказами, що долучені до матеріалів справи.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона має право на 49/100 частин кухні за договором купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року, що укладений нею з ДП Дім-К» ВАТ «Комплекс» є безпідставними, оскільки приміщення спірної кухні цим же ДП «Дім-К» ВАТ «Комплекс» було відчужене ОСОБА_4 ще за договором купівлі-продажу від 04 серпня 2004 року.

Доводи ОСОБА_3 про неможливість переобладнати під кухню приміщення якими вона володіє не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі доводи спростовуються обставинами, що були встановлені в судовому засіданні, про те, що на всіх поверхах будинку всі мешканці таких же житлових блоків мають затверджену технічну документацію і здійснили проведення будівельних робіт щодо облаштування приміщень під кухню, оскільки такі приміщення мають відповідно підведену комунікацію. Сторони такий факт підтвердили, однак відповідач не погоджується із таким вирішенням спірної ситуації.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що дійсно права позивача щодо користування майном були порушені та підлягають захисту в обраний нею спосіб, а саме зобов'язання відповідача ОСОБА_3 звільнити приміщення кухні НОМЕР_1 в квартирі № НОМЕР_13 жилого блоку № НОМЕР_3, що по АДРЕСА_1

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні приміщенням кухні правильно не були задоволені районним судом, оскільки вони є похідними від первісних вимог і після виконання рішення суду і так будуть усунуті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, відповідачем такі докази спростовані не були, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду особою, що подала апеляційну скаргу не наведено.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Черкаська міська рада, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Петровського 277» про усунення перешкод у користуванні приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2018 року.