Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа №646/9507/13-ц

провадження № 61-18586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року в складі судді Олізаренко С. М. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року в складі колегії суддів: Шевченко Н. Ф., Черкасова В. В., Кокоші В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору міни квартири від 28 серпня 1995 року удаваним правочином та визнання його договором міни з доплатою в сумі, що еквівалентна 3 000 доларів США.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 послалася на те, що з 05 травня 1989 року перебувала в зареєстрованому в шлюбі з ОСОБА_6, проживала та вела з ним спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1. У 1993 році ОСОБА_6 приватизував цю квартиру.

У 1995 році вказану квартиру ОСОБА_6 обміняв на двокімнатну приватизовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, власником якої був ОСОБА_7, з доплатою в сумі 3 000 доларів США, проте в договорі міни про доплату не зазначено.

Посилаючись на те, що доплату було здійснено за її власні кошти, просила про задоволення позову.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі не довели, що договір міни, укладений відповідачами, є удаваним та таким, що приховує інший правочин, і вчинений з доплатою.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивачі не довели, що договір міни було вчинено з доплатою.

У травні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, оскільки під час розгляду справи позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, що позбавило її можливості належним чином захистити свої права. Позивач не мала змоги ознайомитись з оригіналом нотаріальної справи щодо укладення відповідачами договору міни та підготувати належний захист своїх прав. Апеляційний суд позбавив позивача можливості надати докази на підтвердження доводів позовної заяви та апеляційної скарги, і ці порушення унеможливили встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

13 червня 2017 року та 14 червня 2017 року від ОСОБА_6, а 14 червня 2017 року від ОСОБА_8 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення та пояснення на касаційну скаргу , які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1993 року належала однокімнатна квартира АДРЕСА_4 ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 липня 1993 року належала квартира АДРЕСА_3.

28 серпня 1995 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали нотаріально посвідчений договір міни, згідно з яким обміняли належні їм квартири. Відповідно до пункту 5 вказаного договору міна квартир проведена без доплати.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що договір міни є удаваним, оскільки він фактично проведений з грошовою доплатою у сумі еквівалентній 3 000 доларів США, які є її особистими коштами і які вона особисто передала ОСОБА_7

Відповідно до частини другої статті 58 ЦК УРСР 1963 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Удавана угода - це угода, за якою сторони оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Установивши, що сторони договору вірно розуміли суть добровільно укладеного ними договору міни, передбачали саме ті умови і наслідки, які в ньому зазначені, та бажали досягнути їх настання, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного правочину удаваним.

Доводи ОСОБА_4 про те, що договір міни було укладено з доплатою і що саме вона здійснювала таку доплату, не дають підстав для висновку про недійсність оспорюваного договору як удаваного, а крім того не доведено належними і допустимими доказами.

Висновок суду про відсутність підстав для визнання спірного договору ґрунтується на встановлених обставинах справи та вимогах закону.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди з рішеннями судів попередніх судових інстанцій та переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило