АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/926/18 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого - Гірського Б.О.

Суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, постановлену суддею Грицак Р.М. у цивільній справі № 607/12426/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, загальна сума якої становить 3 492 911 грн. 60 коп.

В обгрунтування вимог зазначив, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим подальше виконання рішення суду, а тому просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки кафе-бару та 1/2 частки будинку, які знаходяться за адресою кут Горішків, 161 с.Яблуниця м.Яремче Івано-Франківської області, загальна вартість якого є значно меншою від ціни позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі 607/12426/18 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, смт.В.Березовиця, вул.Микулинецька, 1 Тернопільський район, Тернопільська область) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, смт.В.Березовиця, вул.Миру-бічна, 10 Тернопільський район, Тернопільська область) про стягнення боргу, шляхом накладення заборони відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки кафе-бару, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Яблуниця, кут Горішків, буд.161 та 1/2 частки будинку, який знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Яблуниця, кут Горішків, буд.161, що належать відповідачу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, смт.В.Березовиця, вул.Миру-бічна, 10 Тернопільський район, Тернопільська область).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що заявником не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову та судом не мотивовано підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а лише зазначено, що існує обгрунтоване припущення позивача щодо утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення.

Вказав, що суд першої інстанції не врахував, що нерухоме майно, щодо якого вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження, є обєктом спільної сумісної власності, оскільки придбане за час перебування у шлюбі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Від представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку з її перебуванням на стаціонарному лікуванні, проте будь-яких медичних документів про перебування на лікуванні нею не надано, і відповідно така повідомлена нею причина неявки не може бути визнана судом поважною.

За вказаних обставин, неявка апелянта ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики в розмірі 3 492 911 грн. 60 коп.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником, є співмірним із заявленими позовними вимогами, а заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.п.4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник майновий спір та невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження належного відповідачу на праві власності нерухомого майна, а саме: 1/2 частки кафе-бару та 1/2 частки будинку, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м.Яремче, с.Яблуниця, кут Горішків, буд.161, може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Крім того, власник не позбавляється права володіння та користування ним.

З таким висновком суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 26 вересня 2018 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді : Ткач З.Є.

ОСОБА_5