АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1849/18Головуючий по 1 інстанції - Прилуцький В.О.
Категорія: 32 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року (повний текст судового рішення складено 19.10.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПрАТ Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нанесення шкоди здоров'я, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 13 травня 2016 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_3 здійснив на неї наїзд, внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, гематоми зовнішньої частини правого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй довелося здійснити витрати на лікування на загальну суму 2845, 48 грн.

Крім того, зазначає, що в результаті дій відповідача ОСОБА_4 їй завдано моральної шкоди, яка полягає у значних моральних стражданнях, яку вона оцінює у 50 000 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_4 2848, 48 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 грн моральної шкоди та 153, 28 грн витрат на правову допомогу, а всього 3 153, 28 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 40, 01 грн.

В решті позову відмовлено.

В мотивування рішення судом зазначено, що позивачем не надано підтверджень завданої матеріальної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача. Вказаний позивачем розмір матеріальної шкоди не підтверджується, зокрема і наданими нею оригіналами фіскальних чеків, загальна сума яких становить менше ніж сума матеріальних витрат нею ж заявлених.

Крім того, судом першої інстанції враховано ту обставину, що страховиком частково відшкодовано витрати позивача на придбання медикаментів на суму 1145, 88 грн. та відшкодовано, виходячи з даної суми і моральну шкоду в розмірі 57, 29 грн, що узгоджується із вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо розміру моральної шкоди, то суд керувався тим, що враховуючи вимоги статті 1167 ЦК України, позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, при цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував характер і тривалість страждань позивача, стан її здоров'я, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках та вважав за необхідне визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість рішення суду, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на обставини викладені нею в позовній заяві та крім того зазначає, що визначений нею розмір завданої моральної шкоди в сумі 50000 грн не в повній мірі відповідає її стражданням, але ця сума матиме вплив на правопорушника, так як міра покарання за вчинений ним злочин у вигляді 340 грн штрафу не відповідає меті покарання і відповідач по суті залишився, на думку позивачки, не покараним.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 13.05.2016 року близько 08 год. 50 хв. по вул. Соборна в м. Сміла, керував автомобілем «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_3, не врахував дорожньої обстановки, не зреагував на її зміну та здійснив наїзд на ОСОБА_3, яка перетинала проїзну частину по пішохідному переході, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експерта №05-6-01/101 від 24 квітня 2017 року, ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, який отяготився цефалогічно вираженим антено-вегетативним синдромом, а також гематоми зовнішньої частини правового стегна, яка отяготилася больовим синдромом, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно до полісу №АІ/ 9384531 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 05 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким застраховано транспортний засіб «Nissan DATSUN», д.н.з. НОМЕР_3. Строк дії вказаного договору з 07 квітня 2016 року по 06 квітня 2017 року. Ліміт відповідальності по майну складає 100 000 грн, по здоров'ю - 200 000 грн.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 9.1 статті 9 Закону страхова сума ? це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається із заяви ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за вих. № 17-22 від 18.09.2018 року, ОСОБА_3 було надано до страхової компанії фіскальні чеки для відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 2 650,06 грн. Разом з тим, страховиком було відшкодовано матеріальну шкоду на 1 145, 88 грн, в решті вимог відмовлено, оскільки ОСОБА_3 не надала медичної документації щодо призначення. Крім того, у відповідності до статті 26? Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовано моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, в сумі 57, 29 грн. Зазначено, що вказані кошти на загальну суму 1203, 17 грн були перераховані позивачу 19.03.2018 року.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частинами першою-другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Звертаючись до суду з позовом в частині відшкодування матеріальної шкоди витрачених нею на лікування, ОСОБА_3 вказувала, що шкода завдана їй на суму 2845, 48 грн, та що вказаний факт підтверджується фіскальними чеками наданими нею до суду.

Так, перевіряючи вказані доводи позивача, на які вона звертала увагу і в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до наданих оригіналів фіскальних чеків загальна сума придбаних медикаментів становить 2669 грн, тобто судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана сума не збігається із заявленою позивачем.

При цьому, позивачем не надано жодних належних доказів про призначення їй вказаних препаратів для лікування ушкодження здоров'я спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме не надано виписок із історії хвороби, епікризів та призначеного на підставі них медикаментозного лікування.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано часткове відшкодування матеріальної шкоди страховою компанією на суму 1 145, 88 грн. Таким чином, сума матеріальної шкоди по деяким наданим ОСОБА_3 оригіналах фіскальних чеків вже була відшкодована страховою компанією.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки ґрунтується воно на повному, об'єктивному дослідженні матеріалів справи та наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ухвалюючи рішення про покладення на відповідача відшкодування спричиненої позивачеві моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 1187, 1167 ЦК України.

Встановлено, що в результаті ДТП позивачу ОСОБА_3 було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, в отриманні психологічного стресу, у хвилюваннях, інших негативних емоціях, які вона переживала через стан свого здоров'я. В результаті ДТП на деякий час змінився звичний уклад її життя, були порушені її нормальні життєві зв'язки.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь кого зі сторін у скрутне становище.

Колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає обставинам встановленим у справі, при цьому судом апеляційної інстанції враховано, що ушкодження отримані позивачем відносяться до легких тілесних ушкоджень, які передбачають короткотривалий розлад здоров'я, хоча беззаперечно внаслідок протиправних дій відповідача в неї порушилися нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу внесло дискомфорт в повсякденний уклад життя позивача.

Таким чином, суд першої інстанції з урахуванням усіх обставин справи обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2018 року.

Судді: