Провадження № 6/537/87/2018
Справа № 537/4290/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, відповідно до якого просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження № 56288350 з примусового виконання виконавчого листа № 537/4290/16-ц, виданого 16.04.2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у сумі 13 142 437,30 грн.

Боржником рішення суду не виконується, заборгованість не погашена. Крім того, боржник ухиляється від виконання судового рішення та не виконує законні вимоги приватного виконавця, а саме станом на 28.08.2018 року боржником не подано декларацію про доходи та майно, хоча про такий її обовязок зазначено у постановах про відкриття виконавчих проваджень.

Вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон, буде адекватним ступенем втручання до його приватного життя та узгоджується з приписами ст.13 Загальної декларації прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов'язковості виконання судового рішення.

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 до судового засіданні із розгляду подання не з»явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати подання без його участі за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали надані на його обґрунтування, суд встановив наступне.

27.04.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження ВП №56288350 з примусового виконання виконавчого листа № 537/4290/16-ц, виданого 16.04.2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у сумі 13 142 437,30 грн. та зобов»язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Відповідно до ст..28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини девятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

02.05.2018 року приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» на адресу боржника ОСОБА_2, яка зазначена у виконавчому документі, рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56288350 від 27.04.2018 року та вказаний лист повернуто приватному виконавцю із відділення поштового зв»язку із зазначенням причин повернення «за закінченням встановленого строку зберігання».

27.04.2018 року постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2, що містяться на рахунках в банківських установах.

Вказана постанова направлена для виконання до всіх існуючих на території України банківських установ, однак постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 повернута на адресу приватного виконавця без виконанням в звязку з тим, що боржник не є клієнтом банку, відсутні відкриті розрахункові рахунки, договори про зберігання цінностей або оренди індивідуальних банківських сейфів не укладались.

Станом на 28.08.2018 року боржником ОСОБА_2 не подано декларацію про доходи та майно, хоча про такий її обовязок зазначено у постановах про відкриття виконавчих проваджень.

Під час вчинення виконавчих дій, приватним виконавцем було вжито наступні заходи для примусового виконання рішення суду, а саме накладено арешт на все рухоме, нерухоме майно боржника.

Згідно відповіді з ТСЦ 5342 рухоме майно на праві власності за боржником не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за ОСОБА_2 на праві власності не зареєстровано.

Джерела доходів у боржника відсутні, фізичною особою-підприємцем не зареєстрована, засновником юридичних осіб не являється.

На підставі відповіді з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу) не володіє .

На підставі відповіді з відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 з 14.02.2006 року по 07.12.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5.

Приватним виконавцем перевірено майновий стан ОСОБА_5, однак рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано за чоловіком та набуто під час шлюбу не виявлено.

Згідно відповіді з ТСЦ 5342 рухоме майно на праві власності за ОСОБА_5 не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухоме майно за ОСОБА_5 на праві власності не зареєстровано.

Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності проведено пошук обєктів промислової власності. Обєктів, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не виявлено.

Згідно відповіді з Управління державної міграційної служби України у Полтавської області боржник ОСОБА_2 документувалася паспортом громадянина для виїзду за кордон, серія та номер - FF № 443409, виданий - 30.12.2016 року, орган видачі - 5316 та серії FF № 047442, виданий - 11.12.2015 року, орган видачі - 5316.

Згідно відповіді з Адміністрації державної прикордонної служби боржник у період з 16.04.2018 - 03.05.2018 р. державний кордон не перетинала.

Приватним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі , а саме: м. Кременчук, вул. Чумацький шлях, буд. 3, кімната 45.

Згідно відповіді Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 45 . 3а вказаною адресою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ніколи не проживали.

На момент перевірки рухомого та нерухомого майна, належного боржнику, не виявлено.

На підставі заяви стягувача приватним виконавцем здійснено заходи, щодо перевірки майнового стану боржника за адресою: Полтавська обл., м.Кременчук, вул. В.Бойко, буд. 1/31. Зі слів ОСОБА_7, яка мешкає за вказаною адресою, боржник у будинку не мешкає протягом тривалого часу також додатково повідомила про те, що боржник вже декілька років мешкає в м.Києві, конкретна адреса не відома. В будинку відсутнє будь-яке майно, яке належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і- є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах - національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права-не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Тобто, за нормами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.441 ЦПК України, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов»язань повинен вже відбутися і бути об»єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов»язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Згідно роз»яснень, наведених в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов»язків, передбачених ст. 12 Закону № 606-ХІV.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що подання про тимчасове обмеження права виїзду за межі України мотивовано фактично наявністю лише двох обставин - статусом ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні та непогашенням нею боргу.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики від 1 лютого 2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов»язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов»язання покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов»язань, а за ухилення від їх виконання. У зв»язку з цим із метою всебічного і повного з»ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов»язків учасників спірних правовідносин суду належить з»ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов»язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як вбачається із змісту подання та матеріалів, що додані на його обґрунтування, останні не містять належних доказів, що підтверджували б свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у даному виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

За нормами ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Враховуючи зазначений в даних актах міжнародного та цивільного законодавства принцип свободи пересування особи, за винятком обмежень, які встановлюються законом та враховуючи відсутність доказів ухилення боржника від виконання покладених на неї зобов'язань, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця про вжиття заходів забезпечення виконання рішення суду шляхом обмеження права виїзду з України громадянки України ОСОБА_2, а тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст..ст. 30, 124 Конституції України, ст..441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Крюківський районний суд м.Кременчука, яка подається протягом пятнадцяти днів днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2018 року.

Суддя :