Провадження № 2/161/3017/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

15 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого-судді Кирилюк В.Ф.

секретаря Самолюк І.М.

з участю: представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Позов мотивують тим, що 19.05.1993 року комітетом по найму комунальної власності м. Луцька видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого чотирикімнатна квартира загальною площею 62,3 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім'ї: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_4 (онука). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 23.08.2016 року визнано право власності кожного із позивачів на ? частку зазначеної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 року співвласник ОСОБА_6 заповів своїй дочці ОСОБА_5 належну йому частку вказаної квартири, в той же день помер. Спадкоємець прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину не отримала, своє право власності на частку у спірній квартирі - не зареєструвала.

Позивачі вказують також, що частка відповідача у спірній квартирі порівняно із часткою позивачів є незначною, спірна квартира є неподільною річчю, спільне володіння та користування майном для сторін є неможливим; відповідач проживає за межами України та має інше житло, а отже припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї, а також той факт, що з моменту набуття права власності на 1/4 частини спірної квартири відповідач жодних витрат на утримання квартири у придатному до використання стані не несла, а також відмовилась отримати компенсацію за свою частку у спільному майні.

Покликаючись на викладені обставини, просять суд припинити право ОСОБА_5 на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1, визнавши за позивачами право кожного на 1/12 частки у вказаній квартирі.

В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав із підстав зазначених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення представника позивачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім'ї: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_4 (онука).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 заповів своїй дочці ОСОБА_5 ? частку вказаної квартири (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер (а.с. 13).

ОСОБА_5 у передбачений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відповідне свідоцтво не отримала, своє право власності на частку у спірній квартирі - не зареєструвала.

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.08.2016 року по ? частці квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 (а.с. 16-17).

Відповідно до приписів і гарантій статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Аналогічні гарантії непорушності права власності закріплено статтею 321 ЦК України).

За визначенням частини першої статті 316, статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, для припинення права особи на частку у спільному майні слід встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (постанова ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, постанова ВСУ від 02.06.2014 р. у справі № 6-68цс14).

Судом встановлено, що відповідачеві належить 1/4 частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, яка, на думку суду, є значною часткою у цьому праві. Припинення права власності відповідача на значну частку в майні, що одночасно з позбавленням права власності на житлове приміщення, не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, оскільки така шкода є очевидною.

З приводу посилань позивача на те, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, то зазначене, саме по собі не є достатньою підставою для задоволення позову про припинення права особи на частку у спільному майні.

Крім того, жодного доказу в підтвердження зазначених обставин позивачами суду не надано.

Суд зазначає також, що реалізація права на свободу пересування жодним чином не впливає на обсяг права власності особи, на її повноваження як власника майна, не може слугувати підставою для обмеження особи у праві користування своїм жилим приміщенням, у здійсненні права власності, тим більше підставою для позбавлення відповідного права.

За наведених обставин суд вважає, що відсутні передбачені статтею 365 ЦК України підстави для прийняття рішення про припинення права ОСОБА_5 на частку у спільному майні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358, 365 ЦК України , керуючись ст.ст. 4,5,10,12,13,76-81,259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачами у справі є:

ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, місце проживання за адресою АДРЕСА_4

ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, місце проживання за адресою АДРЕСА_4

ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_3, місце проживання за адресою АДРЕСА_4

Відповідачем у справі є ОСОБА_5, останнє відоме місце проживання за адресою АДРЕСА_4

Повне рішення складено та підписано 23.11.2018 року.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк