Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 143/444/15-ц

провадження № 61-9458св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року у складі судді Скрицького Л. П. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів Голоти Л. О., Зайцева А. Ю., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 18 червня 1995 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано за рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 22 червня 2010 року.

Посилаючись на те, що у період шлюбу сторонами було придбано майно, добровільної згоди щодо поділу якого вони не досягли, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив здійснити його поділ, зокрема:

- визнати його особистою приватною власністю: 51/100 частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, визначені на плані-схеми експертизи, а також частину сараю,

гаража та літньої кухні, позначеними на схемі літерою «Б», оціночною вартістю 37 726, 65 грн; 1/2 криниці, позначену на схемі за № 2; 1/2 земельної ділянки, площею 0, 1000 га за вищезазначеною адресою; земельну ділянку, площею 0, 0478 га, що розташована по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку (пай) площею 2, 4760 га, розташовану на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; будівлю кормоцеху (майновий пай), площею 389, 5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2; автомобіль марки «CHERY A 15 Amulet»,2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; побутову техніку, меблі, устаткування: спальний гарнітур вартістю 10 000, 00 грн; холодильник «SNAIGE» вартістю 4 000, 00 грн; морозильник «ATLANT», вартістю 4 000, 00 грн; газовий лічильник, електролічильник, котел «Данко», газова колонка, газова плита «ZANUSSI» загальною вартістю 15 000, 00 грн; кухонний гарнітур вартістю 7 000, 00 грн; ванна, унітаз, умивальник вартістю 5000, 00 грн (загальна вартість рухомого майна 45 000, 00 грн);

- виділити у власність ОСОБА_2: 49/100 частки будинку по АДРЕСА_1, за планом визначеним у експертизі; 1/2 криниці, позначену на схемі № 2; 1/2 земельної ділянки, площею 0, 1000 га за вищезазначеною адресою; побутову техніку, меблі, устаткування, прихожу вартістю 3 500 ,00 грн; телевізор «Горизонт» вартістю 5 000, 00 грн; комп'ютер «SAMSUNG» вартістю 5000, 00 грн; пральну машину «ZANUSSI» вартістю 4000, 00 грн (загальна вартість рухомого майна

17 500 грн);

- припинити право спільної сумісної власності на зазначене майно.

Заочним рішенням Погребищинського районного суду Вінницької області

від 10 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1: а) 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, і складається з: веранди площею 9,2 кв. м, позначеної на схемі за № 1-1; коридору площею 9,7 кв. м, позначеного на схемі за № 1-2; житлової кімнати площею 13,9 кв. м, позначеної на схемі за № 1-6; житлової кімнати площею 13,9 кв. м, позначеної на схемі за № 1-7; кухні площею 15,3 кв. м, позначеної на схемі за № 1-8; ванної кімнати площею 9,8 кв. м, позначеної на схемі за № 1-9; убиральні площею 1,1 кв. м, позначеної на схемі за № 1-10; котельні площею 1,2 кв. м, позначеної на схемі за № 1-11; частину сараю, гаража та літньої кухні, позначеними на схемі літерою «Б», оціночною вартістю 37 726 грн 65 коп.; убиральню, позначену на схемі літерою «В»;1/2 криниці, позначену на схемі за № 2; б) 1/2 земельної ділянки площею 0,1000 га, по АДРЕСА_1, на якій розміщено житловий будинок; в) земельну ділянку площею 0,0478 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства ; г) земельну ділянку (пай) площею 2,4760 га, що знаходиться на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; будівлю кормоцеху (майновий пай) площею

389,5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2; е) автомобіль марки «CHERY А15 Amulet», реєстраційний номер

НОМЕР_1; є) побутову техніку, меблі, устаткування: спальний гарнітур вартістю 10 000, 00 грн.; холодильник «SNAIGE» вартістю 4 000, 00 грн; морозильник «ATLANT» вартістю 4 000, 00 грн; газовий лічильник, електролічильник, котел «Данко», газова колонка, газова плита «ZANUSSI» загальною вартістю 15 000, 00 грн; кухонний гарнітур вартістю 7 000, 00 грн ; ванна, унітаз, умивальник вартістю 5 000, 00 грн.

У порядку розподілу спільного майна подружжя визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2: а) 49/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою по

АДРЕСА_1, і складається з: житлової кімнати площею 31,0 кв. м, позначеної на схемі за № 1-3; житлової кімнати площею 14,0 кв. м, позначеної на схемі за № 1-4; прихожої площею 13,4 кв. м, позначеної на схемі за № 1-5; частину сараю, гаражу та літньої кухні, позначеними на схемі літерою «Б», оціночною вартістю 37 726, 64 грн; погріб, позначений на схемі літерою «п/Б»; 1/2 криниці, позначену на схемі за № 2; б) 1/2 земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1, на якій розміщено житловий будинок; в) побутову техніку, меблі, устаткування: прихожу вартістю

3 500, 00 грн, телевізор «Горизонт» вартістю 5 000, 00 грн; комп'ютер «SAMSUNG» вартістю 5 000, 00 грн; пральну машину «ZANUSSI» вартістю

4 000, 00 грн.

Припинено право спільної сумісної власності на зазначене майно.

Зобов'язано ОСОБА_1 компенсувати ОСОБА_2 4 742, 21 грн за відступ від рівності часток у спільному майні.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, керуючись приписами статей 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), статтею 364 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 лютого 2016 року, виходив з того, що житловий будинок можливо поділити між сторонами лише з відступленням від ідеальних часток з компенсацією відповідачеві

4 742, 21 грн. Щодо земельної ділянки, площею 0,0478 га, розташованої

по АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки (пай), площею 2,4760 га, що знаходиться на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, суд дійшов висновку що вони належать позивачеві на праві приватної власності, оскільки були отримані ним на підставі пунктів «в» та «ґ » частини першої статті 81 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) шляхом приватизації. Не є об'єктом спільної сумісної власності також будівля кормоцеху (майновий пай) площею 389,5 кв. м, оскільки вона була виділена ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 як членам сільськогосподарського підприємства, які у подальшому відчужили свої частки на користь позивача, а відтак зазначена будівля належить позивачеві на праві приватної власності.

Судове рішення в частині визнання за позивачем право власності на автомобіль, мотивовано тим, що відповідач не заперечувала про задоволення зазначеної позовної вимоги ОСОБА_1

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 травня 2016 року в частині розподілу житлового будинку та рухомого майна скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення.

Поділено в натурі майно подружжя, що є їхньою спільною сумісною власністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 52/100 частин у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по

АДРЕСА_1, а саме:

а) веранда площею 9, 20 кв. м, ( позначена 1-1); коридор площею 9, 70 кв. м (позначена 1-2); житлова кімната площею 31, 00 кв. м (позначена 1-3); кухня площею 15, 30 кв. м (позначена 1-8); ванна площею 9, 80 кв. м (позначена 1-9); убиральня площею 1, 1 кв. м (позначена 1-10); котельня площею 1, 20 кв. м (позначена 1-11), загальна площа - 77, 30 кв. м; б) 1/2 частину сараю, гаража, літньої кухні, позначену на плані літерою «Б», 1/2 криниці, позначеної на плані № 1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 48/100 частин, у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по

АДРЕСА_1, а саме: а) житлову кімнату площею 14, 00 кв. м (позначену 1-4); прихожу площею 13, 40 кв. м (позначену 1-5); житлову кімнату площею 13, 90 кв. м (позначену 1-6); житлову кімнату площею 13, 90 кв. м ( позначену 1-7), а всього площа - 55,20 кв. м, б) 1/2 частина сараю, гаража, літньої кухні, позначені на плані літерами «п/Б» та «В», 1/2 криниці, позначеної на плані № 1.

Схематичний розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідає варіанту № 2 висновку експерта від 30 жовтня

2017 року № 2327/2328/2329/17-21, відповідно до якого ОСОБА_1 визначений як другий співвласник, а ОСОБА_2 - перший співвласник.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від 1/2 частки у праві власності на домоволодіння в сумі 11 765 грн 41 коп., що знаходяться на депозитному рахунку суду р/р: НОМЕР_2, код отримувача: 02890328, МФО отримувача: 820172, внесених позивачем згідно з квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26 грудня 2017 року.

Витрати з проведення будівельних та ремонтно-будівельних робіт, необхідних для ізольованого користування виділеними частками, для яких необхідно попередньо розробити проектну документацію у порядку, встановленому чинним законодавством, а саме: закладення дверного отвору між приміщеннями 1-2 та 1-5,1-2 та 1-7; улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-6 та 1-7; улаштування віконного отвору у приміщенні

1-4; улаштування подвійних дверей або засклену веранду для входу в приміщення 1-4; перенесення перегородки між приміщеннями 1-6 та 1-7, виконання будівельних робіт по улаштуванню окремих інженерних мереж, покладено на сторони у рівних частинах.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на рухоме майно: газове устаткування: лічильник, електролічильник, котел «Данко», газову колонку, газову плиту «ZANUSSI» загальною вартістю 15 000, 00 грн. та ванну, унітаз, умивальник вартістю 5 000, 00 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на рухоме майно: спальний гарнітур вартістю 10 000, 00 грн; холодильник «SNAIGE» вартістю 4 000, 00 грн; морозильник «ATLANT» вартістю 4 000, 00 грн; кухонний гарнітур вартістю 7 000, 00 грн; прихожу вартістю 3 500, 00 грн; телевізор «Горизонт» вартістю 5 000, 00 грн; комп'ютер «SAMSUNG» вартістю 5 000, 00 грн; пральну машину «ZANUSSI» вартістю 4 000, 00 грн, а всього на суму 42 500, 00 грн.

Припинено право спільної сумісної власності на зазначене майно.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не у повній мірі дослідив обставини щодо можливості реального поділу житлового будинку, на якій він знаходиться, у зв'язку з чим виникла необхідність у проведенні додаткової судової будівельно-технічної експертизи, за результатами якої 30 жовтня 2017 року складено висновок з урахуванням інтересів обох сторін. Суд першої інстанції не урахував, що варіант поділу, який був покладений в основу судового рішення, передбачав виділення усіх господарських приміщень лише одному співвласнику, тоді як варіант 2 висновку експерта від 30 жовтня 2017 року усуває такі недоліки, оскільки обом співвласникам виділено окремі кухні та вбиральні. Поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що на депозитний рахунок суду не були внесені грошові кошти з метою компенсації відступу від ідеальних часток у спірному майні.

Здійснюючи поділ рухомого майна, апеляційний суд виходив з того, що майно, яке просив виділити позивач у його приватну власність, вбудовано в приміщеннях, що виділені йому відповідно до запропонованого експертом другого варіанту поділу домоволодіння. Решта спільного сумісного рухомого майна подружжя слід виділити відповідачеві, що не заперечується позивачем.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у січні 2018 року,

ОСОБА_2 просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що апеляційний суд обрав варіант № 2 судової будівельно-технічної експертизи від 30 жовтня 2017 року, яким не ураховані її інтереси та інтереси дітей, які проживають разом з нею, зокрема їй взагалі не виділені необхідні для проживання такі приміщення, як кухня, ванна, вбиральня, що потребує переобладнання виділених житлових приміщень у нежитлові та призведе до неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Котельня також виділена у власність позивача, при цьому висновок експерта не містить відповіді на питання про можливість поділу будинку за таким варіантом з облаштуванням систем газопостачання та водопостачання. При цьому суд не урахував, що з червня 2010 року ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку та не надає коштів на його утримання.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України та частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ).

Судами установлено, що з 18 червня 1995 року по 02 липня 2010 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За період шлюбу сторонами набуто, крім іншого, житловий будинок АДРЕСА_1, рухомемайно: спальний гарнітур вартістю 10 000,00 грн; холодильник «SNAIGE» вартістю 4 000,00 грн; морозильник «ATLANT» вартістю 4 000,00 грн; газовий лічильник, електролічильник, котел «Данко», газова колонка, газова плита «ZANUSSI», загальною вартістю 15 000, 00 грн; кухонний гарнітур вартістю 7 000, 00 грн; ванна, унітаз, умивальник вартістю 5 000,00 грн, прихожу вартістю

3 500, 00 грн; телевізор «Горизонт» вартістю 5 000, 00 грн; комп'ютер «SAMSUNG» вартістю 5 000, 00 грн; пральну машину «ZANUSSI» вартістю

4 000, 00 грн.

Встановивши, що спірні житловий будинок та рухоме майно були придбані сторонами у шлюбі, суди попередніх інстанцій обгрунтовано вважали, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їх частки є рівними.

Згоди щодо поділу зазначеного майна сторони не дійшли.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною третьою статті 370 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до частини третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Ураховуючи, що після поділу майна між співвласниками та виділу частки відповідно до статті 364 ЦК України право спільної сумісної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Виходячи з наведеного, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 жовтня 2017 року, проведеної в ході розгляду справи апеляційним судом, встановлено, що визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 при частках по ? кожному з співвласників не вбачається можливим.

Виходячи з планування і розмірів приміщень, експерт запропонував чотири варіанти розподілу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами з компенсацією за відступ від частки.

Згідно з другого варіанту, за яким ухвалено оскаржуване судове рішення апеляційного суду, ОСОБА_1 виділено приміщення в житловому будинку: веранда, площею 9, 20 кв. м,( позначена 1-1); коридор, площею 9, 70 кв. м (позначена 1-2); житлова кімната, площею 31, 00 кв. м (позначена 1-3); кухня, площею 15, 30 кв. м (позначена 1-8); ванна, площею 9, 80 кв. м (позначена 1-9); убиральня, площею 1, 1 кв. м (позначена 1-10); котельня, площею 1, 20 кв. м (позначена 1-11), загальна площа - 77, 30 кв. м. Також виділено 1/2 частину сараю, гаражу, літньої кухні, позначену на плані літерою «Б», 1/2 криниці, позначеної на плані № 1.

Поліщук Л. М. виділено житлову кімнату, площею 14, 00 кв. м (позначену 1-4); прихожу, площею 13, 40 кв. м (позначену 1-5); житлову кімнату, площею 13, 90 кв. м (позначену 1-6); житлову кімнату, площею 13, 90 кв. м ( позначену 1-7), а всього площа - 55,20 кв. м. Також виділено 1/2 частину сараю, гаражу, літньої кухні , позначені на плані літерами «п/Б» та убиральню під літ. «В», 1/2 криниці, позначеної на плані № 1.

Із обраного судом варіанту поділу житлового будинку убачається, що

ОСОБА_2 не виділено ванної кімнати, а вбиральня та кухня (літня) знаходяться поза його межами в господарських будівлях, котельня виділена у власність позивача, а тому обгрунтованими є доводи касаційної скарги ОСОБА_2про те, що кухню, ванну та вбиральню вона змушена облаштовувати шляхом переобладнання житлових кімнат у нежитлові, що потребує додаткових витрат та отримання відповідних дозволів. Зазначені обставини мають істотне значення, в тому числі у контексті дотримання судом при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, вимог частини першої статті 71 СК України щодо урахування інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення.

Апеляційний суд зазначив про необхідність проведення ремонтно-будівельних робіт, необхідних для ізольованого користування виділеними частинами, для яких необхідно розробити проектну документацію у порядку встановленому законом, зокрема: закладення дверного отвору між приміщеннями 1-2 та 1-5,1-2 та 1-7; улаштування дверного отвору між приміщеннями 1-6 та 1-7; улаштування віконного отвору у приміщенні 1-4; улаштування подвійних дверей або засклену веранду для входу в приміщення 1-4; перенесення перегородки між приміщеннями 1-6 та 1-7, а також по улаштуванню окремих інженерних систем. При цьому не урахував, що у судовій будівельно-технічній експертизі від 30 жовтня 2017 року відсутні висновки щодо можливості облаштування за запропонованим варіантом вбиральні, ванни та кухні безпосередньо у житловому будинку, а не у господарських спорудах, що перебувають за межами будинку, а також облаштування систем газо-та водопостачання безпосередньо у тій частині житловому будинку, що виділена відповідачеві. Не зазначено за рахунок яких саме приміщень можливо переобладнати приміщення з житлового в нежитлове, чи відповідає це вимогам будівельних норм та безпеки, а також вартість робіт. Покладаючи витрати на проведення таких робіт на сторони в рівних частках, суд не урахував, що фактично ремонтно-будівельні роботи необхідно проводити у частині будинку, що виділена відповідачу, що за таких обставин унеможливлює виконання рішення в частині покладення витрат на їх проведення на обидві сторони.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (із змінами і доповненнями) власникам, наймачам приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Відповідно до статті 152 ЖК Української РСР виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Вирішуючи зазначений спір, суди попередніх інстанцій зазначених вимог закону не врахували, не звернули увагу, що здійснюючи виділ (поділ) житлового будинку в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного житлового будинку, в тому числі влаштування інженерних систем комунікацій, у зв'язку з чим не з'ясували, чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та відповідно не перевірили чи потрібні відповідні висновки відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку (у разі втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування).

Без встановлення зазначених обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Таким чином, апеляційний суд в порушення вимог статті 303 ЦПК України

2004 року не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення апеляційного суду в частині розподілу житлового будинку та поділу між сторонами рухомого майна, оскільки суд виходив з того, що за позивачем слід визнати право власності на рухоме майно, яке знаходиться у виділених йому приміщеннях за варіантом другим висновку експерта від 30 жовтня 2017 року. Наведене свідчить про те, що ця вимога взаємопов'язана з позовною вимогою про виділ (поділ) в натурі часток житлового будинку.

Не підлягає залишенню в силі і рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір, суд задовольнив позовні вимоги виходячи з наявності лише одного варіанту розподілу будинку між сторонами на підставі висновку експертизи від 22 лютого 2016 року, яким не враховано інтереси кожного з співвласників, а також залишено поза увагою не внесення позивачем на депозитний рахунок коштів з метою компенсації відступлення від рівності часток в спільному майні.

Доводи касаційної скарги не містять посилань, що зводяться до незгоди оскаржуваних судових рішень щодо поділу між сторонами іншого майна, а тому в цій частині судові рішення не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про розподіл будинку та рухомого майна ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, що відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень в цій частині та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області

від 10 травня 2016 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області

від 27 грудня 2017 року в частині розподілу житлового будинку та рухомого майна скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик