Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/4887/16-ц

провадження № 61-32239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 716,24 грн, з яких: тіло кредиту - 21 713,71 грн, відсотки - 3 188,04 грн, пеня - 10 207,45 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 607,04 грн.

Позов мотивовано тим, що 03 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 16 097 доларів США під 10,99% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 03 квітня 2008 року по 02 квітня 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

На підставі вказаного договору, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором від 03 квітня 2008 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5, забезпеченого порукою ОСОБА_6

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 29 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 35 716,24 грн, з яких: тіло кредиту -

21 713,71 грн, відсотки - 3 188,04 грн, пеня - 10 207,45 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 607,04 грн.

Вказану заборгованість банк просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів, як з основного боржника та поручителя.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у складі судді Катющенко В. П. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року у розмірі 35 716, 24 грн та судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків, пені, 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту порушено, у зв'язку з чим з відповідачів підлягає стягненню заборгованість у солідарному порядку.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Заочне рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року у розмірі 35 716,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21 713,71 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 3 188,04 грн, пеня у розмірі 10 207,45 грн та суму 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 607,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1 378 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, вірно встановив факт неналежного виконання позичальником умов кредитного договору. Висновки суду першої інстанції щодо одночасного стягнення пені та суми 3% річних відповідають нормам матеріального права.

Разом з цим, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості, оскільки порука є припиненою та позов банку до поручителя задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в частині стягнення пені у розмірі 10 207,45 року, просить скасувати ухвалене цим судом рішення в оскаржуваній частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок стрімкого знецінення курсу гривні по відношенню до валюти кредиту призвело до явного порушення співвідношення майнових інтересів сторін, позбавила ОСОБА_5 того, на що вона розраховувала при отриманні кредиту, що є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору в іноземній валюті. Обставини, що призвели до знецінення гривні є обставинами непереборної сили та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до статті 617 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 на вищевказане рішення апеляційного суду. Справу витребувано із суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних ви манку про стягнення заборгованості по кредитному договору з поручителя сторонами не оскаржується, тому не переглядається у цій частині колегією суддів у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 03 квітня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту - 16 097 доларів США; строк кредитування - 84 місяців; дата повернення кредиту - 02 квітня 2015 року; мета кредитування - придбання автомобіля; процентна ставка за користування кредитом: 10,99% річних, за умови виконання позичальником пункту 4.2.10 цього договору; 13,50 % річних у разі невиконання позичальником вимог пункту 4.2.10. цього договору; комісія за надання кредиту - 1,00 % від суми кредиту.

У випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості (пункт 5.2 кредитного договору).

У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань, передбачених цим договором (крім тих, що зазначені в пункті 5.2 цього договору ), банк має право вимагати від позичальника, а позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожен випадок такого порушення. (п. 5.3 кредитного договору).

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» від 30 червня 2010 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 03 квітня 2008 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5

Частиною першою статті 1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно наданого банком розрахунку, відповідач порушив зобов'язання щодо порядку погашення кредиту, належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим, станом на 29 березня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 35 716,24 грн, з яких: тіло кредиту - 21 713,71 грн, відсотки - 3 188,04 грн, пеня - 10 207,45 грн; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 607,04 грн.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано під час розгляду справи, власних розрахунків суду не надано.

Суд апеляційної інстанції, встановив вказані обставини та дав належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову банку та стягнення з відповідача ОСОБА_5 заборгованості по кредиту, в тому числі щодо стягнення пені та суми

3% річних.

Доводи касаційної скарги відповідача щодо наявності підстав, відповідно до статті 617 ЦК України для її звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, у зв'язку з непереборною силою, якою заявник вважає знецінення курсу гривні по відношенню до валюти кредиту, вбачаються необґрунтованими та не спростовують правильність висновків апеляційного суду.

Для валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України, зазначені курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, на які позивач впливати не може.

Коливання іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості могла, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, оскільки зазначене стосується обох сторін договору.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська