Провадження № 22-ц/802/180/18 Категорія: 81 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника боржника ОСОБА_2,

державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О.,

представника стягувача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_5 про визнання незаконними процесуальних дій державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк Оксани Валеріївни та скасування постанови про опис та арешт майна боржника, стягувач - ОСОБА_7, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О. В. Вимоги обгрунтовано тим, що 15.08.2018 головним державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Арсенюк О. В. у виконавчому провадженні № 14717166 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме ? частини 59/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належать ОСОБА_5 та знаходяться за адресою АДРЕСА_1. Вказує, що Арсенюк О. В. 15.08.2018 близько 11 год. 40 хв. з невстановленою особою, скориставшись присутністю в будинку малолітньої дитини, незаконно проникли у його житло. Державний виконавець без присутності будь-кого з дорослих осіб, не провівши огляду будинку, поза межами житлового будинку, внісши до постанови відомості про понятих, яких на місці не було, тим самим сфальсифікувавши документ, винесла постанову про опис та майно боржника. Крім того, Арсенюк О. В. призначила відповідальним зберігачем ОСОБА_8, який не є стороною виконавчого провадження та не був при описі та арешті. Вказана постанова не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові відсутня інформація про наявність (відсутність) комунікацій, щодо будівлі в постанові відсутня інформація про матеріали стін, підсобні приміщення, тощо. Також з постанови не вбачається, яку саме ? частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належать ОСОБА_5 описав виконавець та наклав арешт. На підставі наведеного просив суд визнати незаконними процесуальні дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області Арсенюк О.В. та скасувати постанову від 15.08.2018 про опис та арешт майна боржника.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_5, стягувач - ОСОБА_7, про визнання незаконними процесуальних дій державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О. В. та скасування постанови про опис та арешт відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, доводи якої ідентичні доводам скарги про визнання незаконними процесуальних дій державного виконавця та скасування постанови про опис та арешт майна боржника.

Таким чином, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, особа, яка подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу ОСОБА_5 в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що заперечує апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими та безпідставними, також зазначає, що доказів, які спростовували б висновки суду, матеріали справи не містять.

Представник боржника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Левчук І. О. та представник стягувача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з наступних підстав.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О. В., винесла оскаржувану постанову відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 15.08.2018 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області Арсенюк О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-6092 виданого 27.08.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 1071210,00 грн боргу, еквівалентно 140000 доларів США та 1730 грн судових витрат, описано та накладено арешт на ? частини 59/100 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 173,7 кв.м.).

Зберігачем призначено ОСОБА_8 (а.с. 7).

Проведення опису та арешту майна боржника було здійснено головним державним виконавцем за місцем знаходження майна боржника, що не заперечується скаржником, та в присутності двох понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10

У постанові зазначено, яке саме майно описано та арештовано, його місцезнаходження та вказана загальна площа описаного майна.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави.

Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, на виконанні якого наполягає стягувач, фактично нівелює сутність судового захисту та судового рішення, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За ч. 1 ст. 18 того ж Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами виконавчого провадження підтверджується присутність державного виконавця з понятими на території будинковолодіння боржника під час проведення опису та арешту майна 15.08.2018, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що опис майна та складення постанови було проведено в приміщенні виконавчої служби.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови про опис та арешт майна боржника вимогам ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові вказано яке саме майно описано та арештовано, його місцезнаходження, площа.

Суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про те, що зберігачами майна можуть бути боржник, члени його сім'ї або інші особи, а також про те, що державним виконавцем правомірно зберігачем майна зазначено ОСОБА_8, який є зятем ОСОБА_5, оскільки відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Таким чином доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді