Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 643/15494/15-ц

провадження № 61-18123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Фортіс Плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року у складі судді: Ференчук О. В., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» (далі - ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс», позичальник) про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс плюс» укладено кредитний договір № 227007 з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого товариство отримало кредит в сумі 16984,17 доларів США зі строком повернення до 14 липня 2016 року та сплатою 13 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 окремо з кожним, укладено договори поруки, відповідно до яких позичальник та поручитель у випадку невиконання зобов'язань позичальником відповідають перед кредитором як солідарні боржники у повному обсязі зобов'язань.

02 грудня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Астра Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і за цим кредитним договором.

ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс плюс» зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 26 серпня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 13 272,19 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 300 262,21 грн, та 68 165,72 грн., яка складається: з строкової заборгованості за кредитом в розмірі 8 492,17 доларів США, що еквівалентно 192 121,85 грн; простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 4104,04 доларів США, що еквівалентно 92 847,38 грн; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 15 952,69 грн; строкової заборгованості за відсотками в розмірі 161,51 доларів США, що еквівалентно 9 653,91 грн; заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 514,47 доларівв США, що еквівалентно 22 639,07 грн; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 261,68 грн; пені по комісії - 0,16 грн; штрафи -49 951,19 грн.

Позивач просив стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 13 272,19 доларів США, що є еквівалентом 300 262,21 грн, та 68 165,72 грн.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2016 року закрито провадження у частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 у зв'язку з його смертю.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» зобов'язання за кредитним договором виконувалося несвоєчасно і не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26 серпня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 13 272,19 доларів США, що є еквівалентом 300 262,21 грн та 68 165,72 грн. Про стягнення з ОСОБА_4 саме цієї суми і заявлено позивачем. Рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» на користь ПАТ «Дельта Банк» саме ця сума і саме станом на 26 серпня 2015 року. Вказану заборгованість станом на 06 квітня 2016 року ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» сплачено у повному обсязі.

У червні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з касаційною скаргою, в якій просило оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому посилалося на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року у справі № 922/5155/15 визнана заборгованість позичальника по кредитному договору в розмірі 368 427,93 грн станом на 26 серпня 2015 року. Тотожний розмір заборгованості було вказано позивачем і у цій справі у позові від 26 серпня 2015 року. Проте позичальник виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем з порушенням строків (06 квітня 2016 року) та користувався кредитом понад строки, котрі були предметом розгляду у господарському процесі. За період користування кредитом після рішення господарського суду і до його виконання, позичальнику нараховані поточні проценти та неустойка, і позивач має право на їх стягнення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрите касаційне провадження у справі.

У листопаді 2017 року відповідач надіслав заперечення на касаційну скаргу, які підписані представником ОСОБА_7, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, та оскаржене рішення апеляційного суду залишити без змін. Заперечення мотивовані тим, що касаційна скарга є необґрунтованою. Вказує, що заборгованість стягнута рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року погашена ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» в повному обсязі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 06 червня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» укладено кредитний договір № 27007, відповідно до умов якого банком надано товариству кредит у сумі 19 000 доларів США, а товариство зобов'язалося повернути кошти в строки і на умовах, визначених договором.

15 липня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс», ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язується відповідати за виконання товариством зобов'язань по кредитному договору від 06 червня 2011 року у повному обсязі.

ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» зобов'язання виконувалося несвоєчасно і не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 26 серпня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 13 272,19 доларів США, що є еквівалентом 300 262,21 грн, та 68165,72 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року в справі № 922/5155/15 стягнуто з ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2011 року в розмірі 13 272,19 доларів США, що станом на 26 серпня 2015 року за курсом НБУ є еквівалентом 300 262,21 грн, та 68 165,72 грн.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди встановили, що заборгованість, стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 19 жовтня 2015 року в справі № 922/5155/15, станом на 06 квітня 2016 року ТОВ «Торгівельний дім «Фортіс Плюс» сплачено у повному обсязі

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що за період користування кредитом після рішення господарського суду і до його виконання, позичальнику нараховані поточні проценти та неустойка, і позивач має право на їх стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель