РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді-Чевилюк З.А.

при секретарі Перун А.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним(нікчемним)п.2.8.1. пункту 2 Кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року, за яким за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60- місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 1,89% від суми кредиту. Просив стягнути з банку 9509,50 грн. переплати незаконно одержаної на виконання цієї недійсної(нікчемної) умови договору. Визнати укладений 16 вересня 2014 року кредитний договір припиненим внаслідок виконання.

14 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500430202 за умовами якого банк надав кредит на поточні потреби в сумі 13 206,98 грн. строком на 36 місяців під 14,99 річних.

16 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та банком було укладено кредитний договір №500960000 за умовами якого банк надав на погашення вищезазначеного кредитного договору грошові кошти в сумі 12 122,18 грн. до 17.09.2019 року під 15,99 відсотків річних. Відповідно до п.2.8.1. пункту 2 договору за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60- місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 1,89% від суми кредиту. Дані положення договору вважає нікчемними, відповідно до ч.4.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на дату укладення договору з підстав передбачених ст..ст.203,215 ЦКУ.В порядку ст.216 ЦКУ сума сплаченої комісії в розмірі 9509,50 грн. має бути повернута позивачу банком. Враховуючи наведене вважає зобовязання за кредитом виконаними. Просить суд визнати кредитний договір від 16 вересня 2014 року припиненим в силу виконання.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити. Представник відповідача позов заперечив за безпідставністю. Подав заяву про застосування строку позовної давності. Вважає, що уклавши договір та ознайомившись з його умовами, позивач був обізнаний про порушення його прав, тому з 17.09.2014 року сплив трирічний строк позовної давності звернення до суду-17.09.2017 року. Просив відмовити у задоволені позову.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не підлягаючим задоволенню.

14 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500430202 за умовами якого банк надав кредит на поточні потреби в сумі 13 206,98 грн. строком на 36 місяців під 14,99 річних.

16 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та банком було укладено кредитний договір №500960000 за умовами якого банк надав на погашення вищезазначеного кредитного договору грошові кошти в сумі12 122,18 грн. до 17.09.2019 року під 15,99 відсотків річних. Відповідно до п.2.8.1. пункту 2 договору за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60- місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 1,89% від суми кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 16.09.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом (в редакції на час укладення кредитного договору), послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.

За положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. з наступними змінами, у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, суд вважає що встановлення у кредитному договорі несправедливих умов щодо сплати щомісячної плати (комісії) за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги з управління кредитом за рахунок позивача суперечить актам цивільного законодавства, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, внаслідок чого виникає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним п. 2.8.1.пункту 2 Кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року, за яким за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60- місяць користування кредитом установлено комісію у розмірі 1,89% від суми кредиту є підставними. Проте в позові щодо вимог визнання кредитного договору в частині п.2.8.1. пункту 2 кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року слід відмовити. Відмова в задоволені позову про визнання недійсним(нікчемним)п.2.8.1. пункту 2 Кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року є обґрунтованою з огляду на те, що оспорювана угода є нікчемною, так як її недійсність передбачена законом, тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таку думку висловив в Постанові від 3.09.2018 рокуу справі № 129/433/17 Верховний Суд, зазначивши, що суд правомірно відмовив з цих підстав про визнання угоди недійсною.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. (ч.1ст.216 ЦК).

Позивач просить стягнути з відповідача сплачену ним комісію на виконання вищезазначеної нікчемної умови договору в розмірі 9509,50 грн.

За розрахунком заборгованості за кредитним договором від 16.09.2014 року позивач почав виконання кредитних зобовязань в частині сплати комісії передбаченої п.2.8.1. 17.09.2014року, сплативши комісію 369,70 грн.

Вирішуючи спір, суд повинен дати правову оцінку і заяві про застосування строку позовної давності, що подана представником відповідача.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі (у випадку, якщо зазначене питання вирішується згідно з приписами ЦК України), суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.(Постанова Верховного суду від 05.06.2018 року, справа № 911/1352/16).

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю три роки(ст.257 ЦК).Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.(ст.261 ЦК).

Враховуючи викладене, в задоволені вимог про стягнення 9509,50 грн.-переплати незаконно одержаної комісії слід відмовити з підстав застосування строку позовної давності, який сплив 17.09.2017 року, тоді як звернення до суду мало місце в травні 2018 року.

За ст.11 Цивільного кодексу підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є:договора та інші правочини. Цивільні права та обовязки можуть виникнути безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч.2 ст.5 Цивільного процесуального кодексу України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та його представником не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження припинення кредитних зобовязань за кредитним договором від 16.09.2014 року внаслідок його виконання. Кредит надано в сумі 12112,18 грн під 15,99% з остаточною датою погашення 17.09.2019 року. Порядок повернення Кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором:платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є в Додатком №1 до договору та є його невідємною частиною.(п.2.6.). За розрахунком наданим банком зафіксована поточна заборгованість 3 469,73 грн., загальна заборгованість 6293,36 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в позові слід відмовити, так як визнання правочину нікчемним не вимагається, оскільки він є недійсним в силу закону; щодо наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність;визнання кредитного договору припиненим в силу його виконання не обґрунтовано належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного, ст.ст.203,215,526,629 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.2,4,5,12,13,76,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання частково недійсним(нікчемним)п.п.2.8.1. пункту 2 Кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року, стягнення 9 509,50 грн., визнання кредитного договору №500960000 від 16 вересня 2014 року припиненим.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницької області, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_3, с.Грузевиця, вул..Гайдамацька 19, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач:ПАТ «Альфа-Банк», м.Київ, вул..Десятинна 4/6, ід.код 23494714.

Повний текст виготовлено 1 жовтня 2018 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк