АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 2-2827/11

провадження №22-ц/790/3124/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Брулевич В.В.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2014 року у складі судді Прошутя І.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року Публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 325-п/07 від 31 листопада 2007 року у розмірі 331 905 грн. 13 коп., розірвати кредитний договір № 325-п/07 від 13 листопада 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування посилалося на те, що 13 листопада 2007 року між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 325-п/07, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 36 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2027 року та сплатою відсотків річних за користування кредитом. В цей же день між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати перед Банком за виконання Боржником своїх зобов'язань за договором кредиту.

13 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено договір іпотеки, за яким вона передала в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Банк взяті на себе обов'язки по наданню кредитних коштів виконав, однак боржник не повернула позичені кошти, у зв'язку із чим утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2012 року позов задоволено. Розірвано Договір кредиту № 325-п/07 від 13 листопада 2007 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, шляхом проведення прилюдних торгів для сплати ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 331 905 грн. 13 коп. і судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 лютого 2014 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 325-п/07 від 13 листопада 2007 року у розмірі 331 905 гривень 13 копійок.

Додаткове рішення мотивоване тим, що суд у заочному рішенні від 24 вересня 2012 року не вирішив питання про стягнення заборгованості з боржника та поручителя, хоча зазачені вимоги були заявлені у позові та розглядалися по суті. Оскільки боржник порушив прийняті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, відповідачі мають нести солідарну відповідальність за невиконання зазначеного зобов'язання .

В поданій 27 квітня 2018 року апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити банку в солідарному стягненні заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про розгляд справи у 2014 році ОСОБА_2 не повідомлялася, вимога до неї, як поручителя, пред'явлена Банком після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тому порука припинилася. Вимоги про дострокове повернення кредиту Банком на адресу поручителя не направлялися.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості суд першої інстанції у додатковому рішенні виходив з того, що суд у заочному рішенні від 24 вересня 2012 року не вирішив питання про стягнення заборгованості з боржника та поручителя, хоча зазачені вимоги були заявлені у позові та розглядалися по суті. Зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконані, що є підставою для солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Проте судова колегія із таким висновком суду погодитися не може.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 13 листопада 2007 року між Акціонерним Банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 325-п /07 США (надалі Договір) .

Рішенням загальних зборів акціонерів від 07 червня 2012 року, затвердженим Протоколом № 60, ПАТ «СЕБ Банк» перейменовано у ПАТ «Фідобанк» (надалі Банк) (а.с. 134-136).

Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 було надано кредит на суму 36 000 доларів США, з процентною ставкою - 13% річних зі строком повернення до 12 листопада 2027 року. Пунктами 3.3.2.,3.3.3. Договору встановлений обов'язок позичальника сплачувати проценти, одноразову, щомісячну комісії та проводити щомісячне часткове погашення кредиту в розмірі 150 доларів (а.с. 22-26).

Згідно наданого суду розрахунку (а.с. 10) ОСОБА_1 зазначений обов'язок належним чином не виконувала, що відповідно до п.4.3. Договору надало право Банку вимагати від позивача дострокового погашення цієї суми заборгованості, що станом на 12 жовтня 2009 року складало 331 905 грн. 13 коп. (а.с. 10).

17 жовтня 2008 року Банк направив ОСОБА_1 письмову вимогу про сплату заборгованості (а.с. 34,35). 13грудня 2008 року Банк повторно повідомив ОСОБА_1 про необхідність повернути всю суму заборгованості (а.с. 33).

Проте, зазначені вимоги Банку боржником добровільно виконані не були, що змусило Банк 09 березня 2010 року звернутися до суду (а.с.3 - 5).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, положення якої згідно з ч.2 ст.1054 цього Кодексу застосовуються до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася ,та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

13 листопада 2007 року було також укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ОСОБА_1 передала Акціонерному банку «Факторіал-Банк» право продажу предмета іпотеки, а саме належної їй квартири АДРЕСА_3, в забезпечення виконання умов вказаного вище кредитного договору (а.с. 29-32).

Крім цього, на забезпечення виконання кредитного зобов'язання 13 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати за виконання Боржником умов щодо сплати кредиту, процентів за користування Кредитом, а також можливих неустойок та інших витрат у розмірі, в строк та на умовах, передбачених Договором кредиту № 325-п/07 від 13 листопада 2007 року (а.с. 27-28) ( надалі Договір поруки).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якій одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 17 жовтня 2007 року ОСОБА_3 вже мала прострочену заборгованості по поверненню кредиту та процентам (а.с. 34,35). Вимога про дострокове повернення всієї суми заборгованості протягом тридцяти днів з дня отримання повідомлення направлялася Банком лише на адресу боржника.

Письмова вимога до поручителя була пред'явлена Банком шляхом звернення до суду з дійсним позовом 09 березня 2010 року тобто більше ніж через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

За таких обставин судова колегія вважає, що порука за Договором поруки припинилася.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Тому додаткове рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за договором підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2, з ПАТ «Фідобанк» на її користь належить стягнути 2 730 гривень, сплачених при подачі апеляційної скарги (а.с. 201).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договром № 325-п/07 від 13 листопада 207 року у сумі 331 905 (триста тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять) гривень 13 (тринадцять) копійок - скасувати .

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 325 - п/07 від 13 листопада 2007 року у сумі 331 905 ( триста тридцять одна тисяча дев'ятсот п'ять) гривень 13 (тринадцять) копійок - відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договром № 325-п/07 від 13 листопада 207 року у сумі 331 905 (триста тридцять одна тисяча дев`ятсот п`ять) гривень 13 (тринадцять) копійок додаткове рішення суду не переглядалося.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 730 (дві тисячі сімсот тридцять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук