Номер провадження: 22-ц/785/4568/18
Номер справи місцевого суду: 523/9366/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року по справі за позовомОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» до ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущеної вигоди),-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» МФО 328964, Код 43 про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» МФО 328964, Код 43 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 суму сплаченого авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04 квітня 2014 року в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» МФО 328964, Код 43 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 суму сплаченого авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0404-4217 від 04 квітня 2014 року в розмірі 8 500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» МФО 328964, Код 43 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 сплачений судовий збір в розмірі 640, 00 грн.

В позові Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» МФО 328964, Код 43 до ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 про стягнення збитків (упущеної вигоди) - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року в частині часткового задоволення позовних вимогОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» задовольнити в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» (65025, м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги, ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: Одеська область, Арцизький р-н, с. Кам»янське, вул. Чапаєва, буд. 67) суму авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0404-4217 від 04.04.2014р. у розмірі 44 150,00 ( сорок чотири тисячі сто п'ятдесят) гривень та суму авансового платежу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р. у розмірі 45 250 (сорок п'ять тисяч двісті п»ядесят) гривень.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заявиПублічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» до ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущеної вигоди) - залишити без змін, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «ПІВНІЧТРАНС» посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що між ОСОБА_2, та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було укладено попередні договори купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р., (далі Договір№1) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_2 (далі автобус р/н НОМЕР_2) а.с. 6, та договір № 0404-4217 від 04.04.2014р., (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_3 (далі автобус р/н НОМЕР_3) а.с. 41. Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору (а.с. 10, 45). За Договором № 1 початок оплати мав здійснюватися з квітня 2014р., по грудень 2018р., за Договором № 2 початок оплати з квітня 2014р., по грудень 2018р. За умовами Договорів після здійснення ОСОБА_2, всіх платежів, між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мали бути укладені договори купівлі-продажу зазначених автобусів. Здійснивши оплату за Договором № 1 з 06.08.2014р., по 22.09.2014р,, на загальну суму 8 000,00 грн., та за Договором № 2 з 08.08.2014р., по 29.09.2014р, на загальну суму 8 500,00 грн. ОСОБА_2, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не мав можливості в повному обсязі продовжувати виконання умов договору, та не мав можливості вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі. У вересні 2014р., ОСОБА_2, дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в односторонньому порядку відповідно до умов Договорів, тому неповернення сум сплачених коштів стали підставою для звернення до суду.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» суму авансу виплаченого відповідачу на підставі попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014 року в розмірі 45 250,00 грн.

Також в суді перебувала справа №523/9359/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення грошової суми (авансу) на підставі попереднього договору купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4217 від 04.04.2014 року в розмірі 44 150,00 грн.

Зазначені позови ухвалою суду від 10.10.2017р., об'єднані в одне провадження.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було укладено попередні договори купівлі продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р., (далі Договір№1) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_2 (далі автобус р/н НОМЕР_2), та № 0404-4217 від 04.04.2014р., (далі Договір №2) на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_3 (далі автобус р/н НОМЕР_3). Попередніми договорами було передбачено внесення коштів щомісячно згідно до графіку платежів Додаток №1 до кожного Договору. За Договором № 1 початок оплати здійснювався з квітня 2014р., по грудень 2018р., за Договором № 2 початок оплати квітень 2014р., по грудень 2018р. Після здійснення всіх платежів, між ним та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мали бути укладені договори купівлі-продажу зазначених автобусів. Здійснивши оплату за Договором № 1 з 31.03.2014р., по 22.09.2014р., на загальну суму 45 250,00 грн., та за Договором № 2 з 31.03.2014р., по 29.09.2014р., на загальну суму 44 150,00 грн. Також зазначає, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не мав можливості в повному обсязі продовжувати виконання умов договору, та не мав можливості вчасно і в повному обсязі здійснювати належні платежі. У вересні 2014р., дізнався, що попередні Договори були розірвані ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в односторонньому порядку. Враховуючи те, що основні договори купівлі-продажу укладені не були, сплачені ним суми за попередніми договорами є авансом, який повертається у тому самому розмірі в якому був отриманий не залежно від того, яка сторона відмовилася від укладання договору та з яких причин.

Крім того, ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» пред'явило зустрічний позов до ОСОБА_2, про стягнення збитків (упущеної вигоди) завданих неналежним виконанням попередніх договорів та просило стягнути на їх користь кошти в розмірі 172 439,98 грн. В обгрунтування вимог представник ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» посилався на те, що від підприємств на адресу товариства надходили комерційні пропозиції щодо придбання пасажирських автобусів, але з урахуванням укладення попередніх договорів з ОСОБА_2, ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» відмовилось від продажу автобусів. У випадку продажу автобусів, товариство мало б змогу покласти кошти на депозитний рахунок та отримати прибуток в сумі 86 219,99 грн., від продажу автобусу р/н НОМЕР_2, а також 86 219,99 грн., від продажу автобусу ВН4217АА. Розрахунок здійснений ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» складався з наступного - 450 000,00 грн., (кошти отримані за кожний автобус від їх продажу) х 19,16% (проценти за грошовий вклад) /365 (кількість днів у році) /12 місяців = 86 219,99 грн., - прибуток від вкладу.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на користь ОСОБА_2 за договором №1 та договором №2 підлягає стягненню сума сплаченого авансу, що підтверджується фіскальними чеками із призначенням платежу - «авансовий платіж»

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 не оскаржує в судовому порядку підставу та порядок розірвання Договорів, а також те, що основні договори купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» укладені не були, отже сплачені ним суми за попередніми договорами є авансом, який повертається у тому самому розмірі в якому був отриманий не залежно від того, яка сторона відмовилася від укладання договору та з яких причин.

Таким чином з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на користь ОСОБА_2 за Договором № 1 підлягає стягненню сума сплаченого авансу, що підтверджується фіскальними чеками із призначенням платежу - «авансовий платіж»: від 06.08.2014р., на суму 1 500,00 грн., від 08.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 19.08.2014р., на суму 1 200,00 грн., від 21.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 04.09.2014р., на суму 600,00 грн., від 07.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 12.09.2014р., на суму 1 200,00 грн., від 16.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 19.09.2014р., на суму 800,00 грн., та від 22.09.2014р,, на суму 700,00 грн., що становить загальну суму сплаченого авансу в розмірі 8 000,00 грн., (а.с. 14-15).

- за Договором № 2 підлягає стягненню сума сплаченого авансу, що підтверджується фіскальними чеками із призначенням платежу - «авансовий платіж»: від 08.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 14.08.2014р., на суму 1 500,00 грн., від 19.08.2014р., на суму 1 500 грн., від 21.08.2014р., на суму 500,00 грн., від 26.08.2014р., на суму 1 000,00 грн., від 04.09.2014р., на суму 600,00 грн., від 07.09.2014р., на суму 500,00 грн., від 15.09.2014р., на суму 1 000,00 грн., від 17.09.2014р., на суму 500,00 грн., та 29.09.2014р., на суму 900,00 грн., що становить загальну суму сплаченого авансу в розмірі 8 500,00 грн., (а.с. 49-50).

В апеляційній скарзі апелянт з зазначеним висновком суду не погоджується,та посилається на те, що суд не прийняв до уваги надані позивачем фіскальні чеки, в яких зазначено призначення платежу - «фінансова допомога» та «орендна плата». ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до п 1.3. договору № 0404-4219 від 04.04.2014 року та п 1.3. договору № 0404-4217 від 04.04.2014 року до його зобов'язань входило лише сплата коштів в касу підприємства, яким чином в подальшому кошти оприбутковуються підприємством він не цікавився та не зобов'язаний був.

Суд критично ставиться до вказаних посилань апелянта, оскільки відповідно до умов укладених попередніх договорівкупівлі - продажу транспортного засобу № 0404-4219 від 04.04.2014р. на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_2 (далі автобус р/н НОМЕР_2), та № 0404-4217 від 04.04.2014р. на придбання автобусу пасажирського марки «I-VAN», модель А07А-30, р/н НОМЕР_3 (далі автобус р/н НОМЕР_3) з моменту укладення договору покупець зобов'язується сплатити продавцю суму забезпечення виконання зобов'язання за договором, сума завдатку сплачується покупцем готівкою у касу продавця щомісячним обов'язковим платежем (не пізніше 20-го числа поточного місяця), згідно з додатком № 1 до договору. Тобто при здійсненні платежу, через касу підприємства, апелянт повинен був особисто вказати відповідачу підставу, згідно якої здійснюється платіж та здійснити оплату, тобто отримані кошти оприбутковуються підприємством на підставі наданих даних платника, який здійснює платіж.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані фіскальні чеки (а.с. 12-14 та а.с. 47-49) в яких зазначено призначення платежу - «фінансова допомога» та «орендна плата» не слід приймати до уваги, оскільки належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Доводи апелянта, щодо не можливості довести факти не укладання будь - яких інших договорів з відповідачем оскільки їх не існує фактично є надуманими .

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

РішенняСуворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року по справі за позовами ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» про стягнення грошової суми (авансу) за попередніми договорами купівлі-продажу транспортних засобів та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ПІВНІЧТРАНС» до ОСОБА_2 про стягнення збитків (упущеної вигоди) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда