Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 365/858/16-ц

провадження № 61-31388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Калина»,

представники позивача: Мікульський Костянтин Володимирович, Червоняк Ганна Петрівна,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариство «Калина» на рішення Згурівського районного суду Київської області у складі судді Денисенко Н. О. від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Сухановій Є. М. від 10 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство «Калина» (далі - ПрАТ «Калина») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат на незавершене виробництво врожаю 2016 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 5,5201 га, яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області. Протягом 2005-2015 років позивач користувався цією ділянкою на умовах договору оренди від 17 вересня 2005 року. Оскільки земельна ділянка використовувалась для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке має замкнутий цикл виробництва, вона була задіяна у виробничій програмі позивача та на ній проводились осінньо-польові роботи до моменту закінчення оренди у листопаді 2015 року, а саме, проводилась передпосівна обробка ґрунту під посів культур урожаю 2016 року (дискування, оранка, культивація), внесення міндобрив, на що позивач витратив 14 687,40 грн, що підтверджується дорожніми листками механізатора. Після закінчення строку оренди відповідачу було передано земельну ділянку із поліпшенням та незавершеним виробництвом врожаю виробничого циклу 2015-2016 років, які неможливо відокремити від земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, ПрАТ «Калина» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 14 687,40 грн витрат на незавершене виробництво врожаю 2016 року та судовий збір.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 23 березня 2017 року у задоволенні позову ПрАТ «Калина» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що порушено його законні права, що він поніс витрати на незавершене виробництво врожаю 2016 року на обробку саме земельної ділянки, яка належить відповідачу, так і самого факту поліпшення вказаної земельної ділянки.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «Калина» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У травні 2017 року ПрАТ «Калина» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що предметом спору є не капітальні довгострокові поліпшення, які у спірних відносинах не здійснювались, а плоди і доходи, які є результатом господарської діяльності від використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, які перейшли до відповідача. Застосувавши до спірних правовідносин норми права, які не підлягали застосуванню, суди попередніх інстанцій не застосували належні норми права, а саме, частину шосту статті 11, частину першу статті 627, частину першу статті 629, статті 1212-1213 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 5,5201 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Красненської сільської ради Згурівського району Київської області.

17 вересня 2005 року між закритим акціонерним товариством «Калина», правонаступником якого є ПрАТ «Калина», було укладено договір оренди землі строком на 10 років, який був зареєстрований у Згурівському відділенні Київської регіональної філії № 12 Центру ДЗК Державного комітету України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2005 року за № 04:05:027:00167.

Дія вказаного договору закінчилася 17 вересня 2015 року та він не був поновлений на новий строк.

Згідно з частиною третьою статті 10, частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що надані позивачем документи на підтвердження обробки земельної ділянки відповідача у період з 29 вересня по 03 жовтня 2015 року не підписані відповідальними особами та не містять даних щодо проведення передпосівної обробки ґрунту на земельній ділянці відповідача, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено того, що ПАТ «Калина» понесло витрати на незавершене виробництво врожаю 2016 року на обробку земельної ділянки, яка належить відповідачу, так і самого факту поліпшення належної йому земельної ділянки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариство «Калина» залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило