АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/2319/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач Публічне Акціонерне Товариство Дельта Банк,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Коваль Н.В. о 14 годині 13 хвилин у місті ОСОБА_2 (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне Акціонерне Товариство Дельта Банк (надалі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24.05.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем укладений кредитний договір №0307/0507/71-306, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 20 000,00 доларів США з розрахунку 13% річних за весь строк фактичного користування кредитом з 24 травня 2007 року по 23 травня 2027 року.

Позивач набув права вимоги за кредитними договорами ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником прав та обовязків АКБ «ТАС-Комерцбанк», в тому числі і за кредитним договором №0307/0507/71-306 від 24 травня 2007 року.

Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року, за відповідачем наявна заборгованість в сумі 209857,27 грн., з яких: тіло кредиту 198443,57 грн., відсотки 11413,70 грн.

Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0307/0507/71-306 від 24.05.2007 року в розмірі 209857,27 гривень.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк», ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 34047020, заборгованість по кредитному договору № 0307/0507/71-306 від 24.05.2007 року, станом на 28.07.2015 року, в розмірі 209857 гривень 27 копійок, яка складається з: тіла кредиту 198443 гривні 57 копійок; заборгованості по відсоткам 11413 гривень 70 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1600 гривень 00 копійок, в рахунок сплати судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку, відповідача, посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, суд першої інстанції не зясував чи було застосовано кредитором право на повернення кредиту достроково. Також, відповідач вважає, що предявивши вимогу про повне дострокове виконання зобовязань до боржника, банк змінив термін виконання зобовязань і був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Крім того, на думку відповідача, суд не надав належної оцінки його запереченням на позов та не зазначив, з яких підстав відхилив наведені ним докази.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від представника позивача ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с 182-183), а від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні (а.с. 184-185), яка, на переконання суду не може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників у судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2018 року судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_1 для явки у судове засідання його представника ОСОБА_3, за відсутності якого відповідач вважав неможливим проведення судового розгляду. При цьому, колегією суддів було попереджено відповідача ОСОБА_1 про недопустимість зловживання процесуальними правами (а.с. 171-172).

Однак, в судове засідання 25 вересня 2018 року, ані відповідач ОСОБА_1, ані його представник ОСОБА_3, не зявилися, у звязку з чим клопотання відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у звязку з його лікуванням, без зазначення причин неявки представника ОСОБА_3, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, як таке, що свідчить про зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що 24.05.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №0307/0507/71-306, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% річних за весь строк фактичного користування кредитом, на строк по 23 травня 2027 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені договором (а.с 6-13).

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору позичальник зобовязався сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно п. 3.1 Кредитного договору позичальник зобовязався погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №7301.840, щомісяця через касу банку згідно додатку №1, що є невідємною частиною договору, крім випадків, передбачених п. 3.8, 3.9, 5.1.4 даного договору.

Згідно п. 3.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят). Сума нарахованих процентів і пені за визначений період є тільки цілим округленим числом, без десяткових знаків. Позичальник уповноважує Банк самостійно округляти суму нарахованих відсотків і пені. Округлення процентів і пені відбувається в такий спосіб: до 44 центів - округлення до 0 доларів, понад 44 центів - до 1 долара.

Також, відповідно до п. 3.3 Кредитного договору, проценти за користуванням кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця в період з «01» по «10» число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу банку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, днем закінчення строку є перший за ним банківський день. Проценти за користування кредитом визнаються простроченими наступного дня після терміну їх сплати, визначеного цим пунктом.

Відповідно до п. 8.1 договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

Позивач свої зобов'язання щодо надання відповідачу кредиту, виконав у повному обсязі надавши грошові кошти в сумі 20 000, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням на видачу кредиту згідно договору № 0307/0507/71-306 від 24.05.2007 року (а.с. 19).

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобовязання не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 0307/0507/71-306 від 24.05.2007 року, яка, станом на 28.07.2015 року, становить 209857,27 гривень та складається з: тіла кредиту 198443,57 грн.; відсотків 11413,70 грн. (а.с. 62, 135-138).

27.08.2015 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості по кредиту (а.с. 21-27).

ПАТ «Сведбанк» згідно Статуту, затвердженого Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Сведбанк» (публічне) Протокол №49 від 11 серпня 2011 року, є правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк» (а.с. 26-29).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого продавець погодився продати (відступити) Права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну (а.с. 28-52), у звязку з чим ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 24.05.2007 року №0307/0507/71-306, позичальником згідно якого є ОСОБА_1, що підтверджується витягом з додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року. Згідно вказаного витягу сума заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором на момент передачі права вимоги (25.05.2012 року) складала 11106,26 доларів США.

25.03.2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із письмовою завою про надання можливості укладення договору реструктуризації (а.с.86), на що отримав відповідь про недопущення втрати активів банку, у звязку із розпочатою процедурою його ліквідації (а.с.139-141).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_1 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у звязку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 Кредитного договору №0307/0507/71-306 від 24.05.2007 рокувбачається, що сторони встановили як строк дії договору повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та комісії в строк до 23 травня 2027 року включно, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів (для процентів за користування кредитом) щомісяця в період з «01» по «10» число включно за попередній місяць.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 20 000, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням на видачу кредиту згідно договору № 0307/0507/71-306 від 24.05.2007 року (а.с. 19).

Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 28 липня 2015 року, в гривневому еквівалентні 209 857,27 грн.

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено й умовами п. 3.9, п. 3.10 Кредитного договору.

Отже, у випадку предявлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У звязку з порушенням боржником ОСОБА_1 Є,В. умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, предявивши позов до суду.

Таким чином, предявивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і повязаних із ним платежів, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, який вважається таким, що настав для позичальника ОСОБА_1, що зумовило для нього виникнення обовязку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязань за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обовязок відповідача ОСОБА_1 нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту достроково, а доводи апеляційної скарги про те, що судом не було зясовано питання про те, чи було застосовано кредитором право на повернення кредиту достроково колегією суддів відхиляються, як такі, що спростовуються вищевикладеним.

Не можна погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що, предявивши вимогу про повне дострокове виконання зобовязань до боржника, банк змінив термін виконання зобовязань і був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, оскільки, згідно ч. 2 ст. 11 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і мав право на звернення до суду лише з вимогами до позичальника.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд не надав належної оцінки його запереченням на позов та не зазначив, з яких підстав відхилив наведені ним докази, колегією суддів відхиляються, з тих підстав, що Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте. відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: