Апеляційне провадження № 22-ц/796/5195/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 760/22044/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - Орган опіки та піклування Солом'янської районної

у м. Києві державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_8,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва, ухваленого 25 квітня 2018 року під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва о 10 год. 30 хв.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_3. Відповідач ОСОБА_5 була зареєстрована в спірній квартирі як член його сім'ї. Крім того, в квартирі також зареєстровані їх спільні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач та діти фактично не проживали у квартирі з 12 січня 2014 року в зв'язку з добровільним переїздом спочатку до м. Житомира, а в подальшому після розірвання їх шлюбу в квартиру АДРЕСА_1.

Виходячи з цих обставин просив задовольнити позов.

В червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом у своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей і просила вселити їх у спірну квартиру.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з часу реєстрації шлюбу до січня 2014 року вони всією сім'єю проживали у зазначеній квартирі, яка була придбана за тиждень до реєстрації шлюбу.

Влітку 2013 року позивач був призначений на посаду судді Черняхівського районного суду Житомирської області, в зв'язку з чим переїхав до м. Житомира, у зв'язку з чим в січні 2014 року до м. Житомира переїхала і вона з дітьми і вся сім'я стала проживати в придбаній ними квартирі АДРЕСА_2.

З весни 2015 року між ними почали виникати конфлікти, а в серпні 2015 року їй стало відомо про наявність у неї онкологічного захворювання, внаслідок чого вона перебувала в пригніченому психологічному та соматично хворобливому стані.

В лютому 2016 року їй стало відомо, що позивач здав спірну квартиру в оренду невідомим особам, і здає її в оренду до цього часу.

Зазначала, що вона разом з дітьми не проживає у спірній квартирі не з власної волі, а у зв'язку з тим, що позивач чинить їй та дітям перешкоди у користуванні квартирою, не надає ключі він неї та продовжує здавати її в оренду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Вселено ОСОБА_5 разом з малолітніми дітьми: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_3.

Вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника, подав апеляційну скаргу і, вважає його незаконним і необґрунтованим, зокрема ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України, Верховного Суду, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, яка діє також в інтересах дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення надав невірну правову оцінку обставинам та дійшов помилкового висновку про те, що відповідачка з дітьми не проживала в спірній квартирі понад рік з поважних причин, в той час як ОСОБА_4 зі свого боку надав достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 з дітьми втратили зв'язок з квартирою. Також на думку представника ОСОБА_4 в справі відсутні докази, які б підтверджували наявність будь-яких домовленостей щодо користування квартирою. Суд не надав також, як вважає представник ОСОБА_4 належної оцінки доводам ОСОБА_5 щодо її хвороби, а також її доводам про проживання в іншій місцевості у зв'язку з роботою чоловіка. Поза увагою суду залишились і інші обставини,які мають значення для справи,а саме та обставина, що ОСОБА_5 добровільно віддала ключі від квартири та заявляла,що зніметься з реєстраційного обліку місця проживання,окрім того вона має житло на праві власності. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_5 не розглядала проживання в спірній квартирі в якості власного місця проживання з моменту переїзду її з дітьми в січні 2014 року до міста Житомира.

Щодо вирішення зустрічних позовних вимог про вселення в квартиру, представник ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_5 ці вимоги не довела та не надала належних доказів того, що з боку ОСОБА_4 чиняться будь-які перешкоди проживання її та дітей в квартирі,яку вона залишила добровільно та без поважних на те причин

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. З розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги, з підстав в ній викладених, підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_5 та її представник проти апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін,яке на їх думку ухвалено з дотриманням закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім'ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в шлюбі з 24 квітня 2004 року до 18 березня 2016 року.

Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 07 квітня 2004 року .

Відповідно до Указу Президента України № 391/2013 від 25 липня 2013 року позивач був призначений на посаду судді Черняхівського районного суду Житомирської області строком на п'ять років.

В січні 2014 року до м. Житомира переїхала також і відповідач з дітьми, де сім'я стала проживати в придбаній квартирі АДРЕСА_2

24 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що в грудні 2015 року ОСОБА_5 разом з дітьми повернулась з м. Житомира до м. Києва.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що не проживання відповідача з дітьми у спірній квартирі понад 1 рік було викликано поважними причинами та носило тимчасовий характер у зв'язку зі зміною роботи її чоловіка - ОСОБА_4 З цих же міркувань та у зв'язку з тим, що з боку ОСОБА_4 чинились перешкоди для проживання ОСОБА_5 з дітьми в спірній квартирі, суд виходив задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про вселення її та дітей до квартири.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносин

Рішення суду ґрунтується на матеріалах справи, встановлених обставинах та відповідає вимогам закону з огляду на що є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що переїзд дружини ОСОБА_4 разом з дітьми за його місцем роботи в іншу місцевість мав на меті постійне проживання в м. Житомирі і тимчасова відсутність їх в квартирі АДРЕСА_3 не є поважною причиною відсутності (не проживання їх) в квартирі понад один рік, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції з огляду на таке.

Так,судом встановлено і сторонами не заперечується,що їх виїзд з дітьми до м. Житомира мав місце саме в зв'язку з призначенням позивача на посаду судді Черняхівського районного суду Житомирської області строком на 5 років.

ОСОБА_4 в належний спосіб не спростовані доводи ОСОБА_5 про те, що повернення її з дітьми до м. Києва мало місце в зв'язку з погіршенням відносин у сім'ї, зверненням позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також погіршенням стану її здоров'я.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що виїзд відповідача разом з дітьми за місцем роботи позивача є строковим (тимчасовим) та не може розцінюватися як не проживання в спірній квартирі без поважних причин та добровільною зміною місця проживання.

Крім того, судом встановлено, що спірна квартира з лютого 2016 року і до цього часу позивачем передана в оренду і в справі відсутні підтвердження того, що сторони досягли з цього питання домовленостей, а тому судом вірно встановлено, що бажання розпорядитися своєю власністю в м. Києві у позивача ОСОБА_4 виникло лише після розірвання шлюбу та відсутності намірів проживати однією сім'єю, тобто після зміни обставин,які існували на час обговорення сторонами питання оренди квартири.

Не заперечуючи обізнаності про здачу спірної квартири в оренду, ОСОБА_5 посилалася на те, що позивач запевняв її, що дана квартира буде власністю їх дітей, а тому вона не висловлювала стурбованості проти цього,але коли позивач став вимагати від неї знятися з реєстрації, квартира уже була в оренді і вселитися вона з дітьми не могла в зв'язку з проживанням у ній сторонніх людей і відсутністю ключів.

Зазначене доводить,що такими діями ОСОБА_4 права ОСОБА_5 та дітей щодо користування спірною квартирою з зазначеного часу порушено.

Судом встановлено,що з часу повернення ОСОБА_5 з дітьми до м. Києва між сторонами триває спір щодо визначення місця проживання дітей,в той час як батько на теперішній час проживає поза межами України.

ОСОБА_4 в належний спосіб не спростовані також доводи ОСОБА_5 про поважність не проживання в квартирі у зв'язку з її лікуванням та потребуванням як моральної та матеріальної підтримки, які в той час та за тих обставин могли надати лише її батьки, в зв'язку з чим після переїзду до м.Києва вона з дітьми вимушено певний час проживала у батьків та у приміщенні яке належить її брату.

Ці обставини підтвердив під присягою свідок ОСОБА_13

Апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на законі та на засадах справедливості висновки суду про те, що право користування житловим приміщенням у дітей сторін є похідним від права їх батьків, і навіть після розірвання шлюбу між батьками вони є членами сім'ї як матері так і батька, як власника спірного житлового приміщення. Діти зареєстровані у спірній квартирі з моменту народження за місцем проживання батьків,а тому розірвання шлюбу і окреме проживання батьків, не впливає на обсяг прав дітей і не звільняє, зокрема, батька від обов'язків щодо їх виконання.

Встановлено, що діти до теперішнього часу відвідують школу (донька ОСОБА_6) та дитячий садочок (син ОСОБА_7) за місцем розташування спірної квартири,проживання в якій за твердженням їх матері є для них найбільш зручним та комфортним.

Таким чином,ці та інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції,з оцінкою якого апеляційний суд погоджується і ці доводи не дають підстав вважати,що судом допущено порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права та має бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття,касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: