Справа №: 398/3670/18
провадження №: 2/398/2511/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"26" листопада 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Колісник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 039,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 19 грудня 2013 року надав, а ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 12 600,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 20 вересня 2018 року становить 47 039,20 грн., яка складається з 26 811,61 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 19 265,77 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована складова), 2 216,15 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву чи будь-яких інших заяв від відповідача також не надійшло.

За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 26 листопада 2018 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що між ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_1 19 грудня 2013 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою ОСОБА_1 від 19 грудня 2013 року, яка, окрім умов кредитного договору, містить розписку про ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 47 039,20 грн., яка складається з 26 811,61 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 19 265,77 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована складова), 2 216,15 грн. штраф (процентна складова) та судовий збір.

Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Правильність розрахунку відповідач не оспорював.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати неустойки (пені) у разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, що встановлюють неустойку (пеню) мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобовязання зі сплати зміненою в односторонньому порядку неустойки у разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того, що саме на ці умови щодо одностороннього встановлення пені погоджувався позичальник. Тому нарахування пені є неправомірним. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова ВСУ 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

Крім цього, у стягненні заборгованості за пенею слід відмовити з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Водночас, договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таке тлумачення закону відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15 та у постанові Верховного суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №347/1910/15-ц. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором даним рішенням стягується штраф, як вид цивільно-правової відповідальності, то у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

З урахуванням викладеного, наданий позивачем розрахунок в частині нарахування пені суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як достатній доказ розміру заборгованості за пенею.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала передбачені договором і законом зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що позов у частині стягнення заборгованості за відсотками підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Також, відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Окрім цього, пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань становить 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання за процентами складає 26 811,61 грн., а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 26 811,61/100х5%=1 340,58 грн. Загальна сума заборгованості по штрафу таким чином складає 500 грн. (фіксована складова) + 1 340,58 грн. (процентна складова) = 1 840,58 грн.

Загальна сума заборгованості за відсотками та штрафами таким чином складає 28 652,19 гривень.

Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,26 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-273, 280, 289, ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01011, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором у сумі 28 652,19 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 073,26 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач може оскаржити рішення може протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений у нарадчій кімнаті 26 листопада 2018 року.

Суддя В.В. Орловський