провадження №2/243/2914/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2018 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Словянська, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до ОСОБА_2
від позивача - адвокат ОСОБА_3 (діє на підставі ордеру серії АА № 052938 від 04.09.2018 року (а.с.14)
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2В, яка з грудня 2015 року не мешкає у ній, додала, що відповідач також не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має.
Просить суд, визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою № 5 в будинку № 27 по вулиці Вокзальній у м. Словянську Донецької області.
2. Представник позивача адвокат ОСОБА_3В, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення.
3. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом оголошення на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області (а.с.18,23), про причини неявки суду не повідомила.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Позивач ОСОБА_1, у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, довіряє ведення своєї справи адвокату ОСОБА_3 (а.с.18).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
5. Ухвалою суду від 19.09.2018 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.22).
6. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
7. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору міни квартири від 31.10.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого у реєстрі за № 3640, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 (колишня Свердлова) у м. Словянську (а.с.5-6).
Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28900522 (а.с.7).
8. Відповідно до Паспорту громадянина України серії ВТ № 119335, який видано на імя ОСОБА_2, остання зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9 з.б.).
9. З акту від 29.08.2018 року, який складений членом правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «СТОЖАРИ 27» вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але не мешкає у квартирі з грудня 2015 року (а.с.8).
V. Оцінка Суду.
10. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
11. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.
12. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
13. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
14. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).
15. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
16. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
17. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
18. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
19. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
20. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
21. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
22. Крім того, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою позивача, їй відомо, що ОСОБА_7 зареєструвала у своїй квартирі ОСОБА_2 для того, щоб остання отримала паспорт громадянина України. Додала, що відповідач у квартирі не мешкає, її особистих речей у квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, та позивач не чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю.
23. Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 надала акт від 29.08.2018 року, який складений членом правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «СТОЖАРИ 27», та з якого слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але не мешкає у квартирі з грудня 2015 року (а.с.8).
24. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сімї позивача, у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.
25. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
26. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268,280 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 5 у будинку № 27 по вулиці Вокзальній у м. Словянську.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_8