Справа № 367/3254/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/3236/18 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 46 12.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

секретар судового засідання: Тимошевська С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2018 року у складі судді Саранюк Л.П. у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року позивач Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за №51. В подальшому на підставі договору купівлі продажу від 10 червня 2010 року ОСОБА_4 відчужив зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_3 Зазначене рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними, оскільки місцеві ради мають право передавати у власність громадян земельні ділянки комунальної власності. Розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Перевіркою встановлено, що оскаржуваним рішенням у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва. Земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що дає підстави для предявлення вимог про витребування її із чужого володіння на користь держави. Земельну ділянку у приватну власність передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Тому, позивач просив суд визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року №1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1000 га..

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га., з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1000 га вартістю 36671,20 грн.. Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2018 року у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів відмовлено.

В апеляційній скарзі Перший заступник прокурора Київської області просить рішення скасувати, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення щодо строку позовної давності. Суд першої інстанції проігнорував доводи прокурора, що відчуження об'єктів, які є власністю Українського народу та за законом не можуть перебувати у приватній власності, є триваючим правопорушенням, оскільки законне право власності у приватних осіб на ці об'єкти не виникає в силу відсутності волі дійсного власника (народу України) на відчуження цих об'єктів з порушенням вимог Конституції та законів України. Вважає, що застосовуючи до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності суд першої інстанції зазначаючи про поінформованість прокуратури про факт передачі відповідачу спірної земельної ділянки, не визначив з якого моменту починається відлік строку позовної давності. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обізнаність органів прокуратури щодо порушення законодавства, зазначених у даній справі, з огляду на пред'явлення прокурором міста Києва аналогічних 18 позовів до Гостомельської селищної ради.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області, у якому вказав, що суд першої інстанції вірно застосував положення закону, що регулює позовну давність. Вважає, що прокуратурою подано позов в інтересах особи, яка не є власником земельної ділянки. Вказав, що землі, за рахунок яких планується розширення меж НПП «Голосіївський», не включають певні об'єкти, а тому впевненості у твердженнях прокуратури, що спірна земельна ділянка точно входить до складу таких земель, до розроблення проекту землеустрою щодо розширення меж НПП «Голосіївський», бути не може.

Гостомельська селищна рада Київської області, Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що при зверненні до суду з позовом прокурором було пропущено строк позовної давності.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що селище міського типу Гостомель було утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР від 15 листопада 1938 року №39/22 в існуючих межах Гостомельської сільради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих №566 від 22 липня 1967 року село Мостище було віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області.

Відповідно до рішення виконкому Київської обласної ради депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року №791 «Про затвердження адміністративнихмеж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу м. Ірпінь.

Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 51.

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку«Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального обєднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.

Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку«Голосіївський» від 01 травня 2014 року Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача. Тобто відповідачка отримала земельну ділянку задовго до зміни меж національного природного парку «Голосіївський» до того ж межі даного природного парку до цього часу не встановлені.

Відповідно до відповіді на запит прокуратури Київської області Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області повідомило, що в зв`язку з відсутністю землевпорядної документації із зазначенням меж парку «Голосіївський», Управління немає можливості надати інформацію про входження земельних ділянок з вказаними у листі кадастровими номерами до меж парку«Голосіївський» (в тому числі з кадастровим номером НОМЕР_1 відповідно до запиту від 27 лютого 2015 року №05/1-378).

У відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року №873 вказано, що згідно статуту підприємства, зареєстрованого Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.

Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів №51 від 16 травня 2014 року постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядженнями землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 20,21 ЗК України, які діяли на час виникнення правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. ґ) ч. 3 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, яка діяла на час виникнення правовідносин, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.12 Перехідних положень ЗК України, який діяв на час виникнення правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів у зв'язку із спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ОСОБА_4 було передано земельну ділянку, яка знаходиться за межами селища Гостомель.

Однак, згідно рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 566 від 22 липня 1967 року в межі селища Гостомель передано село Мостище (територія сучасних вулиць Київська і Щорса). Згідно з рішенням Київської обласної ради трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом з адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу міста Ірпінь. Вказані рішення не скасовані та є чинними (т.1 а.с.137, 138, 139).

Рішенням Гостомельської селищної ради від 21 вересня 2006 року № 159-08-V було затверджено проект генерального плану селища Гостомель, що розроблявся в складі Генерального плану Ірпінського регіону. Відповідно до затвердженої містобудівної документації та згідно з викопіюванням з бази даних державного земельного кадастру «ПК АС «Ведення чергового кадастрового плану» селища Гостомель» території по вулицях Київська та Щорса входять до складу території Гостомельської селищної ради і межують із селищем Коцюбинське (т.1 а.с.142).

Крім того, Перший заступник прокурора Київської області вказує, що на момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» та знаходилась у кварталі № 18 Київського лісництва.

Відповідно до вимог ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують належність земельної ділянки на праві користування КП «Святошинське лісопаркове господарство».

Перший заступник прокурора Київської області вважає, що право постійного користування КП «Святошинське лісопаркове господарство» підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Разом з тим, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним підприємством, оскільки державне підприємство - це підприємство, що діє на основі державної власності, або підприємство, у статутному капіталі якого частка державної власності становить 50 і більше відсотків.

Оскільки, комунальне підприємство є юридичною особаою, що заснована на власності відповідної громади, його право користування земельною ділянкою не може підтверджуватись планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Перший заступник прокурора Київської області посилається на те, що спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду.

Однак, відповідно до листа КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року та Указу Президента України від 01 травня 2014 року № 446/204 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» межі національного парку «Голосіївський» змінено шляхом розширення його території на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача (т.1 а.с.30).

Суд апеляційної інстанції вважає, що земельна ділянка була виділена у власність ОСОБА_4 11 березня 2010 року, тоді як межі парку «Голосіївський» було розширено у травні 2014 року, а отже посилання прокурора на виділення ділянки за рахунок території парку «Голосіївський» є необґрунтованими.

Постановою Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково застосував положення ЦК України, що регулюють питання строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення щодо строку позовної давності, і не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що суд першої інстанції вірно застосував положення закону, що регулює позовну давність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами ОСОБА_3, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що прокуратурою подано позов в інтересах особи, яка не є власником земельної ділянки, з огляду на наступне.

Так, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Однак, права Кабінету Міністрів України рішенням селищної ради та виділенням відповідачу земельної ділянки не порушуються, оскільки відповідно до вимог ст.27 ЛК України до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин належить передача у власність та надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

У власність ОСОБА_4 було передано земельну ділянку площею 0,1000 га.

Крім того, Перший заступник прокурора Київської області, стверджуючи, що спірна земельна ділянка перебуває на законних підставах в користуванні КП «Святошинське ЛПГ» заявляє вимогу про витребування зазначеної ділянки на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, задоволення вказаної вимоги призведе до вилучення земельної ділянки в КП «Святошинське ЛПГ», яке згідно позиції прокурора на законних підставах користується зазначеною ділянкою.

При цьому, жодних правових підстав вилучення ділянки в законного землекористувача Перший заступник прокурора Київської області не наводить.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів, які вказують на те, що земельна ділянка була передана у власність фізичної особи з порушенням вимог чинного законодавства та такою передачею було порушено права Кабінету Міністрів України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2018 року скасувати повністю і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «13» вересня 2018 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
В.О. Фінагеєв