Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 495/5837/16-ц

провадження № 61-33447св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - комунальне підприємство Білгород-Дністровськтеплоенерго»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року в складі колегії суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С., Кононенко Н.А.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до комунальне підприємство «Білгород-Дністровськтеплоенерго» (далі - КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго») про скасування наказу №40 від 14 квітня

2016 року про припинення трудового договору з підстав пункту 1 статті 41 КЗпП України та поновлення на посаді начальника котельної

КП по АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що наказ про його звільнення з підстав пункту 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків прийнято з порушенням трудового законодавства. 15 березня 2016 року розпорядження працівнику ОСОБА_6 щодо зрізання гілок дерев не він надавав, отже, його вини у нещасному випадку на виробництві, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_6 у зв'язку з падінням з дерева не, має.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2017 року позов задоволено. Наказ (розпорядження) керівника КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» Вулканова М. М.

від 14 квітня 2016 року № 40 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_4 скасовано. Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника котельної КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» з 14 квітня 2016 року, стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем одноразового грубого порушення трудових обов'язків, у розпорядженні про звільнення не зазначено, у чому саме полягає порушення, яке стало підставою для звільнення, не зазначена дата скоєння проступку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 липня 20017 року апеляційну скаргу КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не надано оцінку усіх наявних у справі доказів у їх сукупності та дійшов до висновку, що факт порушення позивачем трудових обов'язків встановлено актом розслідування нещасного випадку на виробництві за формою Н-5; порушення трудових обов'язків виразилось у видачі позивачем наказу у усній формі своєму підлеглому електрогазозварнику ОСОБА_6 здійснювати обрізання дерев на прилеглій до котельній території. Такі обов'язки до функціональних обов'язків електрогазозварника не входять, тому виконання таких обов'язків без попереднього інструктажу з техніки безпеки опосередковано призвело до нещасного випадку та смерті

ОСОБА_6

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення апеляційний суд не повністю з'ясував обставини справи, відповідачем не доведено що зазначене порушення є одноразовим і грубим, та не зазначено у наказі про звільнення, суд не розглянув справу по суті, а зосередився лише порушення строків звернення до суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

Доводи заперечень КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» на касаційну скаргу зводяться до того, що висновок апеляційного суду про те, що звільнення позивача по пункту 1 статті 41 КЗпП України відбулось з дотримання норм трудового законодавства відповідає фактичним обставинам справи, встановлених судом, та матеріалам справи.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано Верховному Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суди установили, що підставою звільнення позивача з посади начальника котельної КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» за пунктом 1 статті 41 КЗпП України стали акти форми Н-1 та Н-5 від 13 квітня 2016 року, відповідно до яких 15 березня 2016 року о 9 год. 39 хв. стався нещасний випадок зі смертельним наслідком. Електрогазозварник ОСОБА_6

о 8 год. 30 хв. отримав від ОСОБА_4 завдання на обрізання гілок дерев, які знаходяться на прилеглій території. Надаючи таке завдання,

ОСОБА_4 не провів цільовий інструктаж з техніки безпеки та не оформив наряд-допуск на виконання робіт для виконання робіт на висоті. При виконанні ОСОБА_6 робіт одна з гілок обломилась та зіштовхнула ОСОБА_6 з драбини. При падінні потерпілий вдарився головою в бетонний стовп, за наслідками отриманої травми наступила його смерть.

Відповідно до частини 1 статті 41 КЗпП України працівник - керівник підприємства може бути звільнений за наслідками одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками.

Зазначені положення трудового законодавства є додатковими до положень щодо звільнення працівника, зазначених у статті 40 КЗпП України та застосовуються у випадку вчинення працівником, якій відноситься до складу керівників юридичної особи одноразового порушення трудової дисципліни, що є несумісне з заняттям ним посади керівника.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, апеляційний суд встановив, що посада, яку займав позивач відноситься до складу керівних посад

КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», та що надання наказу особі, яка не має спеціальної підготовки для робіт на висоті поза межами функціональних обов'язків цієї особи та без спеціального інструктажу з техніки безпеки, створило реальну загрозу нещасного випадку і опосередковано призвело до смерті працівника.

На підставі матеріалів розслідування причин та обставин, за яких стався нещасний випадок з електрогазозварником КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ОСОБА_6, комісія дійшла висновку, що зазначений нещасний випадок згідно з підпунктом 2 пункту 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року

за № 1232, пов'язаний з виробництвом і на нього складається Акт за формою Н-1. Основною причиною настання нещасного випадку - є порушення пункту 17 - залучення до роботи працівника не за спеціальністю (професією) на підприємстві КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго». Особою, дії або бездіяльність якої привели до настання нещасного випадку, є ОСОБА_4 - начальник котельні КП Білгород-Дністровськтеплоенерго», який порушив наступні вимоги: підпункт а) пункту 2.2.14 Посадової інструкції начальника котельні, а саме: не дотримувався вимог нормативно-правових актів з охорони праці, залучив до роботи електрогазозварника ОСОБА_6 не за спеціальністю; абзац 2 статті 14 Закону України «Про охорону праці», не дотримався обов'язків працівника в частині виконання зобов'язання дбати про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.

За наведених обставин слідує, що власник підприємства мав право на звільнення позивача за пунктом 1 статті 41 КЗпП України.

Розглядаючи спір, що виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанцій правильно застосував норми матеріального і процесуального права, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно визначив права та обов'язки сторін, і встановив всі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та без додержання норм процесуального права або без дослідження усіх наявних у справі доказів та встановлення усіх фактичних обставин справи. Запереченням позивача проти порушення трудових обов'язків судом надана належна оцінки. Усім обставинам на які позивач посилається у касаційній скарзі , апеляційним судом також надана належна оцінка і доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В.С. Висоцька
В.В. Пророк
І.М. Фаловська