Ухвала

13 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 522/5772/17

провадження № 61-15180ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у межах спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року поновлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2018 року. Касаційну скаргу залишено без руху, надано строк до 13 липня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали для сплати судового збору у сумі 16 289 грн 80 коп. та надання документів на підтвердження повноважень представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про усунення недоліків касаційної скарги, у якій заявник просила відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги, з посиланням на те, що сума судового збору фактично становить розмір річної пенсії ОСОБА_1

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_2 надала оригінал ордеру про надання правової допомоги.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, роз'яснено положення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір», якими зокрема встановлено правові підстави для відстрочення сплати судового збору. Продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У вересні 2018 року до Верховного Суду надійшов супровідний лист ОСОБА_1 до якого додано електронну квитанцію про сплату судового збору у сумі

1 200 грн 00 коп.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkovv. Russia).

Оскільки, недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від

27 липня 2018 року станом на 12 вересня 2018 року у повному обсязі не усунуто, обґрунтованого клопотання про звільнення, розстрочення чи відстрочення сплати судового збору заявник не подала, касаційну скаргу слід визнати неподаною та повернути заявнику.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у межах спадкового майна вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик