Провадження № 22-ц/4812/100/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 488/4028/15-ц
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

22 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Яценко Л.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на повторне заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене головуючим суддею Селіщевою Л.І., в приміщені цього ж суду 12 червня 2018 року, повний текст рішення суду складено 12 червня 2018 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2, укладений кредитний договір № ML - 403/003/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 28 889, 00 доларів США для придбання нерухомого майна строком користування до 25 лютого 2033 року із встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 4,49 % річних, а FIDR - процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. У подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення додатковим договором від 25 квітня 2014 року №1.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 27 лютого 2008 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладені окремі договори поруки № SR- 403/004/2008 та № SR- 403/003/2008 відповідно.

Унаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань станом на 16 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 29 511, 83 доларів США, що складається із: 26 824,63 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 2 687,20 доларів США - заборгованості за нарахованими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини та умови договорів, ПАТ «ОТП Банк» просило достроково стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № ML - 403/003/2008, яка станом на 16 червня 2015 року становить 632 993, 63 грн., а також понесені судові витрати.

-2-

Повторним заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2018 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП БАНК» 632 993 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором та по 1 218 грн. судового збору з кожного.

Рішення суду мотивоване тим, що позичальник та поручителі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Не погодившись з таким рішення суду, у серпні 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «ОТП БАНК» відмовити повністю, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не наведені у рішенні розрахунки суми боргу, не враховані та проігноровані надані ним докази сплати коштів за кредитом до 23 липня 2014 року включно, більш ніж 20 000 доларів США, та заявлені клопотання щодо витребування у позивача письмових вимог до поручителів про виконання боргових зобов'язань.

Окрім цього висновки суду про неприпинення поруки є помилковими, оскільки суд не врахував, що за умовами договорів поруки обов'язок поручителів виконати боргові зобов'язання визначений періодичними платежами та виникає після отримання від кредитора відповідної вимоги, у обсязі заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів.

Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № ML - 403/003/2008, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 28 889, 00 доларів США зі строком повернення до 25 лютого 2033 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 4,49 % річних, а FIDR, це процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банка, ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку передбаченому цим договором.

У свою чергу, ОСОБА_2 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом (а.с.6-12).

До кредитного договору додано графік повернення кредиту та сплати процентів, яким визначені, зокрема: сума виданого кредиту - 28 889,00 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 11, 99 % річних; валюта кредиту USD; розмір щомісячного платежу - 307, 54 доларів США, у тому числі із зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом (а.с.30-46).

-3-

27 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 укладені договори поруки окремо з кожною, за яким поручителі зобов'язались відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункт 1.2 договорів поруки).

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором (а.с.20-22).

25 квітня 2014 року між банком та ОСОБА_2 підписаний додаток № 1 до кредитного договору (графік повернення кредиту та сплати процентів), яким визначено, зокрема: розмір відсоткової ставки за користування кредитом 12,49 % річних; розмір щомісячного платежу за кредитом - 314, 77 доларів США.

Того ж дня між банком та поручителями, окремо з кожним, укладені додаткові договори № 1 до договорів поруки (а.с. 23-28).

Після 23 липня 2014 року позичальник коштів за кредитом не сплачував.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору станом на 16 червня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 29 511, 83 доларів США, що складається із: 26 824,63 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та 2 687,20 доларів США - заборгованості за нарахованими відсотками.

15 червня 2015 року за вихідними №№ 1021, 2021 та 2020 від 11 червня 2015 року ПАТ «ОТП Банк» були направлені рекомендованими повідомленнями позичальнику ОСОБА_2 та поручителям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досудові вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № ML-403/003/2008 (а.с. 16-19), про що свідчать додані позивачем до позовної заяви досудові вимоги з відміткою пошти. Тому посилання ОСОБА_2 на те, що судом проігноровані його вимоги про витребування у позивача письмових вимог до поручителів про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

-4-

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанцій, що ОСОБА_2 не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, у зв'язку з чим банк 11 червня 2015 року змінив строк виконання основного зобов'язання, що є підставою для стягнення з позичальника та поручителів отриманих ОСОБА_2 коштів та відсотків за користування кредитом.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд, не дав належної правової оцінки доводам ОСОБА_2, чітко не встановив розрахунок сум, що підлягають стягненню за договором кредиту, не зазначив, якими доказами підтверджено конкретні суми нарахувань, є безпідставними, оскільки судом встановлені обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та наявним у матеріалах справи доказам (графіку платежів), який не спростований позичальником, що є його процесуальним обов'язком. При цьому надані ОСОБА_2 квитанції до 23 липня 2014 року розрахунку заборгованості банку не спростовують, оскільки сплачені по ним суми коштів враховані позивачем згідно графіку платежів у розрахунку заборгованості.

Крім того, висновок суду першої інстанцій щодо неприпинення дії поруки є вірним, виходячи з наступного.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (абзац 2 частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У пункті 4.1 договорів поруки від 27 лютого 2008 року № SR - 403/004/2008 та № SR -403/003/2008 зазначено, що ці договори набирають чинності з дати їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

-5-

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору незважаючи на інші положення цього договору, Банк має право дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та /або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та /чи інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Відповідно до п. 3.4 договорів поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цих договорах. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником.

Як встановлено, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором відповідно до пункту 1.9.1 цього договору банк використав своє право достроково стягнути з боржника заборгованість, надіславши поштою 15 червня 2015 року ОСОБА_2 та поручителям ОСОБА_4, ОСОБА_5 досудові вимоги про погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за договором, сплати відсотків за користування кредитом, Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2015 ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Корабельного районного суду м. Миколаєва з даним позовом до позичальника та поручителів про стягнення заборгованості (а.с.2 -3, 73).

Отже, ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах шестимісячного строку, оскільки у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. У зв'язку з тим, що банком строк виконання основного зобов'язання про погашення всієї заборгованості за кредитним договором змінено, тому на думку колегії суддів, не підлягає врахуванню у даній справі висновок Верховного суду щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові від 13 червня 2018 року (справа № 408/8040/12, провадження № 14-145 цс18).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що Банк звернувся до суду з вимогою до поручителів у встановлений законом строк, оскільки від дня настання строку виконання основного зобов'язання (15 червня 2015 року) до пред'явлення позову до поручителів (27 серпня 2015 року), шестимісячний строк пред'явлення вимоги не закінчився.

Разом з тим, стягуючи заборгованість з двох поручителів солідарно, суд не звернув уваги на положення ч. 3 ст. 554 ЦК України, про те, що відповідачі не надавали спільної поруки, хоча й уклали договори поруки в один день. Однак ці договори поруки є самостійними, тому кожен із них окремо несе солідарну відповідальність лише з позичальником. На зазначені вимоги закону не звернув уваги суд першої інстанції, тому допустив помилку, яка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.

-6-

Відповідно до положень частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено зокрема неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду підлягає зміні на підставі п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції. На час ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення ним судовий збір не сплачено, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню 5 481 грн. судового збору, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2018 року змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» 632 993 (шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 63 коп. заборгованості, яка утворилася станом на 16 червня 2015 року, на виконання солідарного зобов'язання, що виникло за кредитним договором № ML - 403/003/2008 від 27 лютого 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2, із яких: 575 356 грн. 39 коп. - заборгованість по кредиту, 57 637 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» 632 993 (шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 63 коп. заборгованості, яка утворилася станом на 16 червня 2015 року, на виконання солідарного зобов'язання, що виникло за кредитним договором № ML - 403/003/2008 від 27 лютого 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_2, із яких: 575 356 грн. 39 коп. - заборгованість по кредиту, 57 637 грн. 24 коп. - заборгованість по процентам.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 5 481 грн. судового збору на подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.