ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Пастернак О.В.

- за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. - 44,3 кв.м., житловою 40,5 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав колгоспному двору, членами якого були: він та його батьки ОСОБА_5, ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частку спірного будинку. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є дружина ОСОБА_4, сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. Він та ОСОБА_3 не зверталися до нотконтори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька та спадщину не приймали. ОСОБА_4 частково оформила спадкові права після смерті ОСОБА_5 отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого заповіла належну їй на праві власності земельну частку (пай), площею 2,15 га, яка знаходиться на території с. Козівка Тернопільського району - ОСОБА_3, а решту майна заповіла - йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі на 2/3 частки спірного житлового будинку. Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном.

Постановою нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки житлового будинку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Козівською сільською радою В. Борківського районного бюро ЗАГС від 24 вересня 1961 року, актовий запис №23.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 червня 1991 року, виданого виконкомом Козівської сільської ради, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, належить колгоспному двору, що складається з трьох членів, головою двору є ОСОБА_5

Згідно інформаційної довідки за №711 від 19 червня 2018 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 12 червня 2018 року по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1, рахується за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1

Як вбачається з довідки Великогаївської сільської ради Тернопільського району за №196 від 17 вересня 2018 року, станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 були: голова двору - ОСОБА_5, дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_1

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 належить по 1/3 частці житлового будинку по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим Козівською сільською радою Тернопільського району від 29 березня 1994 року, актовий запис №6.

Після його смерті відкрилася спадщина за законом, у тому числі на належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку.

Спадкоємцями першої черги за законом є дружина ОСОБА_4 та сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_4, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

З інформаційної довідки по спадковій справі ОСОБА_5, виданої Державним нотаріальним архівом Тернопільської області від 06 червня 2018 року встановлено, що Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа за №395 за 1997 рік.24 вересня 1997 року ОСОБА_4 звернулася із заявою про прийняття спадщини.

24 вересня 1997 року за реєстровим №2553 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад зі всіма нарахованими процентами і компенсаціями, що зберігаються в філії Ощадного банку України №7939 на рахунку НОМЕР_5 після смерті ОСОБА_5

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спадщини після смерті батька ОСОБА_5 не приймали, оскільки будь-яких дій щодо вступну в управління та володіння спадковим майно не вчиняли.

Таким чином, ОСОБА_4 після смерті чоловіка ОСОБА_5 успадкувала належну йому 1/3 частку спірного житлового будинку, однак спадкові права не оформила.

Як вбачається з заповіту від 02 квітня 2002 року, посвідченого секретарем Козівської сільської ради Тернопільського району Зеленим І.М., зареєстрованого в реєстрі за №48, за життя ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження яким:

-належне їй право на земельну ділянку (пай) у землі, що перебуває в тимчасовому користуванні на умовах оренди в ПП «ІВА», розташовану в с. Козівка Тернопільського району, розміром 2,15 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) заповіла ОСОБА_3;

-решту майна, де б воно не знаходилося і в чому б воно не було виражено і що їй буде належне на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6, виданим Козівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 25 червня 2002 року, актовий запис №6.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, у тому числі на 2/3 частки спірного будинковолодіння, з яких: 1/3 частка - належна їй як члену колгоспного двору та 1/3 частка - успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_5

Спадкоємцями за заповітом є сини ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майно, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 за №580 від 08 листопада 2007 року та визнається сторонами спору.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 листопада 2007 року, виданого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2661 встановлено, що ОСОБА_3 оформив спадкові права на право на земельну ділянку (пай) у землі колгоспу «За вільну Україну» с. Козівка Тернопільського району Тернопільської області, розміром 2,15 у.к.га. без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій ОСОБА_4 на підставі сертифіката НОМЕР_7, виданого Тернопільською райдержадміністрацією Тернопільської області від 09 лютого 1996 року, зареєстрованого за №324.

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. від 03 серпня 2018 року за №2144/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 19 червня 2018 року за №711, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 44,3 кв.м., житлова - 40,5 кв.м.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 відкрилась до 01 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до вимог ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

В силу вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року числиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 належить по 1/3 його частині.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_4, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 успадкувала належну йому 1/3 частку житлового будинку.

Крім того, ОСОБА_4 частково оформила спадкові права після смерті ОСОБА_5 отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад.

Позивач та відповідач спадщини не приймали, будь-яких дій щодо вступу в управління і володіння спадковим майном не вчиняли та до нотконтори із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла належне їй право на земельну ділянку (пай) у землі, що перебуває в тимчасовому користуванні на умовах оренди в ПП «ІВА», розташовану в с. Козівка Тернопільського району, розміром 2,15 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) заповіла ОСОБА_3; решту майна, де б воно не знаходилося і в чому б воно не було виражено і що їй буде належне на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1

22червня 2002 року померла ОСОБА_4

Після її смерті спадщину за заповітом прийняли сини ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, продовжував проживати у спірному житловому будинку, здійснювати догляд за ним та обробляти присадибну земельну ділянку.

Таким чином, позивач після смерті матері ОСОБА_4 успадкував 2/3 частки спірного будинковолодіння. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. - 44,3 кв.м., житловою 40,5 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 524, 529, 534, 549 ЦК 1963 року, ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. - 44,3 кв.м., житловою 40,5 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року матері ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Повне рішення складено 23 листопада 2018 року.

Головуюча