Головуючий у 1-ій інстанції Фоміна Ю.В.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Мірути О.А.,

за участі секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 234/12588/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2018 року (суддя Фоміна Ю.В., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Краматорськ Донецької області, повний текст рішення складено 24 травня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимог позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.07.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач своєчасно кредит не погашав, внаслідок чого виникла заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач заборгованість станом на 31.10.2017 року становить - 122 070,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 10 193,92 грн., - по відсоткам за користування кредитом - 111 192,79 грн., - за пенею та комісією - 683,88 грн.

При цьому Банк просив стягнути заборгованість у розмірі 106 000,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 10 193,92 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 95 806,08 грн. та судові витрати.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про захист прав споживачів. Вимоги обґрунтував тим, що підписана ним заява про приєднання до банківських послуг б/н, яку від імені банку підписали особи, які не підтверджували свої повноваження щодо права вчиняти від імені юридичної особи такі дії.

Кредитний договір б/н від 03.07.2006 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі, порушує його права та законні інтереси. Вважає, що між ним та банком не було досягнуто згоди щодо суми грошових коштів, яку банк повинен за договором надати споживачу, оскільки банк в односторонньому порядку, без його згоди, встановив суму кредитного ліміту, який декілька разів, теж без його згоди та попередження, зменшував та збільшував (додаткові угоди до договору не підписувалися та не погоджувалися з ним). Суми кредиту готівкою він від банку не отримував, та не надав банку підтверджуючий документ, як того вимагає діюче законодавство. Також зазначав, що Банком фактично здійснюється формування розміру кредиту та сукупна вартість кредиту без участі споживача та його згоди, тобто банк завідомо приховав сукупну вартість кредиту для нього як споживача банківських послуг. Відсутність підпису його під «Умовами та правилами надання банківських послуг» є порушенням письмової форми укладання договору та свідчить про те, що ці Умови ним не були ним прийняті.

На його думку, були порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів», які застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про отримання кредиту, типові проценті ставки, валютні знижки тощо, які передують укладанню договору. Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03.07.2006 року, яка утворилася станом на 31.10.2017 року в сумі 2 020,98 грн. та судовий збір в сумі 30,51 грн. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовлено.

На вказане судове рішення учасниками справи - ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 подано апеляційній скарги.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивачем були надані належні та допустимі докази у справі. Наданий банком розрахунок заборгованості містить суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані. Підписуючи заяву, позичальник запевнив, що він ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та згоден з ними. Крім того, відповідач не оскаржував збільшення кредитного ліміту та зміну (як збільшення так і зменшення) відсоткової ставки, тобто своєю мовчазною згодою схвалив зміну всіх умов договору та активно використовував кредитні кошти.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14 травня 2018 року в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги за зустрічним позовом, визнавши кредитний договір від 03.07.2006 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним, та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог до нього в повному обсязі.

ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що спірний договір не є споживчим, у зв'язку з чим не був застосований до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів». Представник банк не довів, що кредитні кошти використані та надавалися йому на задоволення потреб, пов'язаних з підприємницькою незалежною професійною діяльністю або для оплати праці найманих працівників.

Вказує, що тарифи банку, як складова договору взагалі не були надані та не досліджувалися в судових засіданнях. Умови та правила надавалися в двох редакціях, які затверджені у різні дати, жодна з редакцій Умов та правил не містить його особистого підпису.

Крім того, не було досягнуто згоди щодо істотної умови договору як строк його дії, у зв'язку з чим було помилково не застосовано позовну давність у спірних правовідносинах, що і потягло винесення незаконного рішення.

На думку скаржника, загальна сума заборгованості по процентам повинна складати 7 752,82 грн., - загальна сума заборгованості буде становити 17 946,74 грн. (10 193,92 грн. (тіло кредиту) + 7 752,82 грн. (проценти за кредитом)), а з урахуванням автоматично списаних коштів з його заробітної плати борг - 3 976,78 грн.

10 серпня 2018 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому він просить залишити апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Учасники справи, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання апеляційного суду. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволення, а скарга відповідача - відхиленню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н від 03.07.2006 року, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з можливістю в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно розрахунку за кредитним договором б/н від 03.07.2006 року станом на 31.10.2017 року утворилася заборгованість в розмірі 106 000,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 10 193,92 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 95 806,08 грн.

Відповідно до Анкети-Заяви від 29.09.2010 року ОСОБА_2 приєднався до нових Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно із випискою з рахунку по платіжній карті ОСОБА_2 користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, та здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2, неодноразово змінювався кредитний ліміт картрахунку від 03.07.2006 року, останнє збільшення кредитного ліміту в сумі 10 200,00 грн. - 23.05.2011 року, встановлення кредитного ліміту в сумі 10 200,00 грн. - 18.08.2015 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» наказом-шаблоном № 906 СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року були внесені зміни до тарифів по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD», Наказом шаблоном № 906 СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року внесені зміни до тарифів по картам «Універсальна», «Універсальна GOLD» та карті Юніора.

Наказом-шаблоном № 906 СП-2010-256 від 06.03.2010 року були затвердженні Умови та Правила надання банківських послуг для ПриватБанка та всіх дочірніх банків.

Наказом-шаблоном № 906 С-169 від 23.08.2006 року були внесені зміни до договірної бази по платіжним картам, договірну базу по споживчому кредитуванню та в депозитні договори (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів).

В заяві ОСОБА_2 на оформлення кредитної картки від 02.12.2009 року, сторони погодили процентну ставку 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 20.03.2018 року, яка була надана на виконання ухвали суду від 26.02.2018 року про витребування доказів, рахунок 88**00, який відкритий на ім'я ОСОБА_2, та на який робилися відрахування з його зарплатної картки, відноситься до штрафних рахунків, що відкриваються для погашення штрафів. Комісія за погашення штрафного рахунку відсутня.

Процентна ставка за кредитним договором б/н від 03.07.2006 року з 01.01.2013 року була зменшена до 30 % річних.

Пунктом 1.1.3.2.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконані зобов'язання перед банком.

Згідно з довідками ПАТ КБ «Приватбанк» проводилося автоматичне списання грошей з рахунків ОСОБА_2 для погашення кредитної заборгованості. Усього було списано в рахунок погашення кредитної заборгованості 21 923,52 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 2 020,98 грн. Визначаючи суму боргу, суд узяв до уваги розрахунок заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_2, виходячи з базової процентної ставки 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідного до якого заборгованість про процентах становить 13 750,58 грн., з тих підстав, що позивач не надав достатніх доказів належного повідомлення позичальника про зміну процентної ставки в односторонньому порядку. Також, було враховано погашення кредитної заборгованості шляхом списання коштів з заробітної плати картки позичальника на загальну суму 21 923,52 грн., що об'єктивно підтверджується виписками по рахунку, наданими ПАТ КБ «ПриватБанк». Водночас, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування строку позовної давності з огляду на те, що останній платіж в сумі 520,00 грн. був зроблений позивачем 20.03.2014 року через термінал самообслуговування, який свідчить про визнання відповідачем боргового зобов'язання, а позов поданий 16.08.2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо захисту прав споживачів необґрунтовані, доказів, які свідчать про обман під час укладання спірного кредитного договору ОСОБА_2 не надано та в судовому засіданні не встановлено. В свою чергу, грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, без зазначення цільового призначення, даними грошовими коштами позичальник розпоряджається на свій розсуд, а тому спірний договір не є споживчим.

З висновками суду першої інстанції відносно задоволення первісного позову не можна погодитися у повному обсязі, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг кредитна картка діє в межах визначеного нею строку, а саме, до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник вніс останній платіж 20.03.2014 року в сумі 520,00 грн. Згідно довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_2 строк дії картки - 06.2015 року, тобто до 30 червня 2015 року. Банк звернувся до суду з позовом 16 серпня 2016 року, тобто в межах загальної позовної давності, тому є правові підстави для стягнення кредитної заборгованості, а саме у повному розмірі основної суми кредиту - 10 193,02 грн. (9703,32 грн. сальдо поточної заборгованості + 490.60 грн. сальдо, на яке проценти не нараховуються), а також проценти, нараховані на поточну та на прострочену заборгованість.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення суму боргу за тілом кредиту у розмірі 2 020,98 грн. з врахуванням погашення кредитної заборгованості шляхом списання коштів з заробітної плати картки позичальника на загальну суму 21 923,52 грн., оскільки згідно виписки Банку по руху коштів за рахунком та розрахунку боргу, на які посилався суд, мало місце списання відсотків за користування кредитним лімітом, списання відсотків за прострочений кредит, штрафу за прострочення за кредитом з кредитної картки 5457**8962.

З картки для виплат було автоматичне спасання на погашення поточної заборгованості, зокрема 04.08.2016 року - 1 108,26 грн. на рахунок 88**00 (штраф) (а. с. 56 т.2); інші списання за 2016 та 2017 роки - погашення процентів, комісії та пені.

Згідно статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочення суми богу та нарахування процентів на прострочену заборгованість мало місце з 30.04.2014 року.

З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі - 10 193,02 грн.

Стосовно позову банку в частині стягнення процентів колегія враховує правову позицію, викладену у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Згідно п. 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування кредитом, затверджених наказом від 06.03.2010 року, Банк нараховує відсотки, встановлені Тарифами Банку, з розрахунку 350 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (в разі порушення позичальником строків по сплаті процентів за користування Кредитом … Сторони погодили на протязі періоду неналежного виконання Позичальником зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом Банк нараховує Позичальнику проценти в розмірі фактично сплачених).

Як вже зазначалося, останні платіж позичальником внесений20.03.2014 року в сумі 520,00 грн., проценти на прострочену заборгованість нараховуються банком з 30.04.2014 року, строк дії картки - останній день червня 2015 року, тому визначення суми процентів на прострочену заборгованість здійснюється судом за період з часу виникнення такої заборгованості та до останнього дня місяця дії картки.

Розмір процентів на поточну заборгованість визначений у розрахунку банку у сумі 774,40 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником була погоджена базова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 36% річних з розрахунку 360 днів у році (заява від 03.07.2006 року) або 3% в місяць на залишок заборгованості (заява про перезамовлення картки від 23.12.2009 року) (а. с. 218 - 221 т. 1).

Відповідно до розрахунку за кредитним договором б/н від 03.07.2006 року з 01.01.2013 року процента ставка була зменшена до 30 % річних та діяла включно до 30.08.2014 року. З 01.09.2014 року встановлена процентна ставка 34.8 %, а з 01.04.2015 року - 43.2 % (а.с.16-27 том 2).

Щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку суд виходить з такого.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення ОСОБА_2 про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Тому колегія суддів вважає підвищення процентної ставки з 01.04.2015 року до 43.2% порівняно з погодженою сторонами - 36%, таким, що недоведений до відома боржника, та вважає за необхідне за період з 01.04 по 13.06 2015 року застосувати процентну ставку - 36%.

Сума процентів за період з моменту прострочення - 30.04.2014 року по 30.06.2015 року (строк дії картки) в межах позовної давності складе 5 802,78 грн.

Згідно розрахунку заборгованості та довідки про рух коштів за рахунком автоматичного списання коштів з картки відповідача для виплат в період, за який стягуються судом проценти, не було.

Окрім того, автоматичне списання з картки для виплати заробітної плати було предметом іншої справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, у якому він просив стягнути списані банком суми. Рішенням апеляційного суду від 03 липня 2018 року позов задоволений у повному обсязі - з банку стягнуті безпідставно стягнуті кошти у загальному розмірі15 562,04 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованість складе - 15 996,70 грн. (5 802,78 грн. + 10 193,02 грн. + 774,40 грн.).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не визначився з періодом, за який слід стягнути проценти, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, безпідставно узяв до уваги розрахунок процентів, зроблений відповідачем та відрахував від суми боргу кошти, автоматично списані банком з іншої картки.

Суд погоджується з висновками суду про відмову у зустрічному позові, оскільки як передбачено пунктами 1, 11 частини 1 статті 1 Законом України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно статті пунктам 1, 2 частини 1 12 цього закону у договорі про споживчий кредит зазначаються найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім'я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що у заяві не вказана мета кредиту (цільове призначення), а підстави, на які посилається відповідач на обґрунтування зустрічного позову, не свідчать про порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору - підписанні заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Отже, апеляційну скаргу банку слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розмір задоволених позовних вимог. Понесені банком витрати по сплаті судового збору складають загальну суму 509,03 грн. (за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог), яку слід стягнути на користь банку з відповідача.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14 травня 2018 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом без номеру від 03 липня 2006 року у розмірі 15 996 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 70 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 10 193,92 грн. та заборгованості по процентам - 5802,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 590 (п'ятсот дев'яносто) грн. 03 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

О. А. Мірута