ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 395/405/17

провадження № 22-ц/781/1282/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

секретар Бодопрост М.М.,

учасники справи :

позивач ОСОБА_1,

представник позивача адвокат ОСОБА_2,

відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 - Агро»,

представник відповідача ОСОБА_4,

третя особа - Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 - Агро» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року у складі судді Забуранного Р.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 - Агро», третя особа - Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання договору оренди землі (земельної частки (паю) недійсним та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 - Агро», третя особа - Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області про визнання договору оренди землі (земельної частки (паю)) недійсним та скасування державної реєстрації.

Зазначала, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 1,9827 га та земельна ділянка площею 5,3685 га, проте розпорядитись ними на власний розсуд вона не має можливості, так як 20 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та СТОВ «Вікторія-Агро» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Новомиргородському відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області 03 серпня 2012 року. Згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи, проведеної у кримінальному провадженні, підпис від імені ОСОБА_5 у договорі оренди землі виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою. Вказане свідчить, що у ОСОБА_5 не було волевиявлення на укладення договору оренди з відповідачем. Добровільно повернути земельні ділянки відповідач відмовляється.

Уточнивши позовні вимоги просила суд визнати недійсним договір оренди землі від 20 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та СТОВ "Вікторія Агро», який зареєстровано у Новомиргородському відділі Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області за № 01680 від 03 серпня 2012 року; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 20 вересня 2011 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (т. 1 а.с. 2-6, 54-58)

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року позов задоволено, визнано недійсним договір оренди землі від 20 вересня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та СТОВ «Вікторія-Агро» та скасовано державну реєстрацію договору оренди землі. Суд дійшов висновку, що відсутність підпису ОСОБА_5 у договорі оренди землі, не визнання вказаного договору ОСОБА_5 за час його життя шляхом звернення до правоохоронних органів щодо надання юридичної оцінки законності користування відповідачем належними йому земельними ділянками, свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення спірного договору оренди землі від 20 вересня 2011 року ( т. 2 а.с. 17-22).

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, судом не взято до уваги, що і сам ОСОБА_5 і позивач на підставі довіреності, виданої їй ОСОБА_5, отримували орендну плату за користування земельною ділянкою і їм було відомо про наявність договору оренди землі, з умовами якого вони погоджувались. Протягом всього терміну дії договору від ОСОБА_5 та позивача жодних письмових та усних звернень щодо розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки не надходило, що підтверджує дійсність таких відносин та волевиявлення ОСОБА_5 на передання земельної ділянки в користування СТОВ. Суд безпідставно прийняв до уваги висновок експертизи, яка була проведена при розгляді іншої справи, а тому не може бути належним доказом. Крім того, судом невірно застосовано строки позовної давності (а.с. 55-60).

Позивач, її представник ОСОБА_2 та представник Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області не надали суду відзив на апеляційну скаргу СТОВ «ОСОБА_3 Агро».

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційне провадження відкрито 09 липня 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 04 вересня 2018 року, за клопотаннфям представника відповідача відкладено на 19 вересня 2018 року, продожвено строк розгляду справи (т. 2 а.с.69, 82, 97-98,102,103).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечив проти цих доводів та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Преставник третьої особи Новомиргородської райдержадміністрації, належним чином під розписку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_5 на підставі Держвного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 06848, виданого Шевченківською сільською радою Новомиргородського рйону Кіровоградської області 29 березня 2002 року, належала земельна ділянка № 46-1 площею 1, 9827 га та земельна ділянка № 46-2 площею 5,3685 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.

Згідно договору оренди землі від 20 вересня 2011 року ОСОБА_5 передав земельну ділянку, загальною площею 7,35 га в оренду СТОВ «Вікторія Агро» строком на 10 років.

Державна реєстрація договору оренди землі проведена 03 серпня 2012 року відділом Держкомзему у Новомиргородському районі Кіровоградської області, реєстраційний номер 01680 (т.1,а.с.7-10).

07 січня 2015 року ОСОБА_5 помер (т.1, а.с.22).

03 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, згідно яких вона успадкувала земельну ділянку № 46-1 та № 46-2 відповідно площею 1,9827 га та 5,3685 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та набула право власності на вказані земельні ділянки, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 45025662 від 03 жовтня 2015 року та за № 45027564 від 03 жовтня 2015 року.

Встановлено, що ще за час свого життя, а саме 07 квітня 2014 року ОСОБА_5, як власник земельних ділянок, звертався до Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області з заявою про те, що СТОВ «Віторія Агро» без його згоди, після закінчення у вересні 2011 року строку дії попереднього договору оренди землі, використовує належну йому земельну ділянку, розташовану на території Шпаківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.Стверджував, що на новий строк договір оренди зі СТОВ не укладав, договір не підписував.

За даним фактом матеріали досудового розслідування, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 07 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

В процесі досудового розслідування слідчим було призначено судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Кіровоградському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку експерта № 1746 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження від 21 жовтня 2014 року підпис від імені ОСОБА_5 у договорі оренди землі від 20 вересня 2011 року, який укладено між ОСОБА_5 та СТОВ «Вікторія Агро», в графі «Орендодавець» виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою. Ознак виконання досліджуваного підпису за допомогою технічних засобів не виявлено (т.1, а.с.19-21).

У зв?язку з тим, що представником відповідача стверджувалось про те, що договір оренди землі від 20 вересня 2011 року був підписаний ОСОБА_5, в ході кримінального провадження СТОВ не мало можливості надавати докази на спростування підстав позову, за клопотанням позивача ухвалою суду від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Вікторія-Агро» про визнання договору оренди землі недійсним, було призначено судову почеркознавчу експертизу (т.1,а.с.205-206).

Згідно висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України № 717/1 від 08 лютого 2018 року, за наслідками дослідження оригіналу договору оренди землі від 20 вересня 2011 року, наданого відповідачем та оригіналу договору оренди землі від 20 вересня 2011 року, що міститься в матеіралах досудового розслідування, встановлено, що : підписи в графі «Орендодавець» у двох примірниках договору землі від 20 вересня 2011 року, який зареєстровано у Новомиргородському відділі Держкомзему за № 01680 від 03 серпня 2012 року, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія Агро» та ОСОБА_5, а також підписи в додаткових угодах (Актах приймання - передачі об'єкта оренди) в графі «Орендодавець» до цього Договору, виконані однією особою.

Висновок експерта оцінено судом за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України. Підпис орендодавця в оригіналі договору оренди, який надано відповідачем, був предметом дослідження експертизи. Був предметом дослідження і підпис орендодавця в договорі оренди землі, що досліджувався в кримінальному провадженні. Як порівняльний матеріал, експертом досліджено вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_5, наявні в матеріалах кримінального провадження , зібрані ще за час життя орендодавця (т.2 а.с.217-220).

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, не є належним доказом, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ст.ст.76-78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності проведення експертиз, не містять доказів щодо неправильності висновків експертиз.

З урахуванням того, що власник земельної ділянки особисто договір оренди землі не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визнання договору оренди землі від 20 вересня 2011 року недійсним.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Спірний договір оренди за формою і змістом відповідає вимогам закону, є зареєстрованим у встановленому законом порядку, але експертизою підтверджено, що власник земельної ділянки договір не підписував. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

В процесі судового розгляду представником відповідача було надано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. Посилається представник відповідача на те, що про існування спірного договору позивачці відомо з 2011 року, оскільки вона на виконання доручення власника ОСОБА_5 отримувала орендну плату (т.1,а.с.70-73).

З такими доводами відповідача не можна погодитися з таких підстав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Отримання позивачем орендної плати за 2012-2014 роки свідчить лише про отримання плати у певному розмірі, оскільки в наданій відповідачем відомості на виплату орендної плати та видаткових касових ордерах не зазначено на підставі чого нараховано та видано орендну плату.

Вказане свідчить, що з видаткових касових ордерів та відомості на виплату орендної плати позивач не могла дізнатися про наявність оспорюваного договору оренди землі. Крім того, до 16 січня 2015 року був живий власник земельної ділянки ОСОБА_5, тому порушення прав позивача ще було відсутнє.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 стала власницею спірної земельної ділянки 5 жовтня 2015 року. Як свідчать матеріали кримінального провадження, сам власник спірної земельної ділянки ОСОБА_5 звернувся з заявою про порушення його права на землю відповідачем, до Новомиргородського РВ УМВС в Кіровоградській області 07 квітня 2014 року.

Позивач звернулась до суду з позовом 29 березня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, як з дати набуття права власності на землю, так і з дати, коли вона могла дізнатись за твердженням представника відповідача від ОСОБА_5 про порушення права на землю (07.04.2014 року).

Доводи представника відповідача про те, що отримуючи орендну плату за довіреністю позивач усвідомлювала наявність договору оренди землі, укладеного ОСОБА_5 з відповідачем, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права, що регулюють правовідносини щодо оренди землі.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

За таких обставин отримання орендної плати правового значення для вирішення спору про визнання договору недійсним не має.

Початок перебігу строку позовної давності не можна обраховувати також з часу підписання оспорюваного договору, оскільки сам власник земельної ділянки його не підписував.

Відповідачем не надано доказів того, коли позивач отримав примірник договору оренди землі від 20 вересня 2011 року та про те, що він його дійсно отримав.

Отже за таких обставин доводи відповідача про сплив позовної давності є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 317, 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, власність зобов'язує.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Враховуючи обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання власником землі договору оренди землі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про визнання спірного договору оренди землі недійсним є законним та справедливим, направленим на ефективний захист порушеного права спадкоємця.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.268, п.1 ч.1ст. 375, ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 - Агро» залишити без задоволення.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М.Авраменко

ОСОБА_3