22-ц/775/624/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Єдиний унікальний номер 242/2293/18

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року, у складі судді Черкова В.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про поділ майна,

В с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив визначити частки власності по ? частки кожному за позивачем та відповідачем квартири АДРЕСА_1; визнати за ним та відповідачкою право власності на зазначену квартиру по ? частки; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на ноутбук «Леново», принтер струйний, ліжко двоспальне, стінку прихожої, кухонний гарнітур з вмонтованою витяжкою, тумбу під телевізор; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право власності на пральну машину, електричну піч чотирьохкомфорочну, комод; вирішити питання розподілу судових витрат.

В мотивування позову зазначив, що з відповідачем, ОСОБА_1, знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2010 року.

Під час шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2013 року придбали квартиру АДРЕСА_1. Право власності зазначеної квартири оформлено на ОСОБА_1 В зазначеній квартирі сторони зареєстровані та спільно проживають.

За час шлюбу за спільні кошти сторони придбали: ноутбук «Леново» вартістю 6000 грн., принтер струменевій вартістю 2000 грн., пральну машину автомат вартістю 6000 грн., електричну піч чотирьохкомфорну вартістю 5000 грн., ліжко двоспальне вартістю 3100 грн., комод вартістю 600 грн., стінку прихожу вартістю 1500 грн., кухонний гарнітур з вмонтованою витяжкою вартістю 6000 грн., тумбу під телевізор вартістю 200 грн. Вказане майно знаходиться в належній сторонам квартирі за місцем мешкання.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задоволено частково.

Визнано об'єктами спільної часткової сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно:

-квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1;

-ноутбук «Lenovo В580АІ33110М4G750RUA»;

-БФП струменевий Canon pixma MG2240.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири розташовану за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири розташовану за адресою АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь ОСОБА_2 в розмірі 287,62 грн.

Не погоджуючись з даним позовом, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято без всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності, неповноту з'ясованих обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення в частині визнання квартири спільною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? частині кожному квартири розташованої за адресою: 85487, АДРЕСА_1.

Зокрема зазначила, що судом не надано належної оцінки доводам відповідача щодо придбання квартири за її особисті кошти, не з'ясовано, а позивачем не доведено факту придбання квартири за спільні кошти. Судом не з'ясовано джерело походження грошових коштів на придбання спірної квартири. Позивачем не надано доказів щодо зібрання спільними зусиллями грошових коштів під час шлюбу для придбання квартири та не підтверджено доказами розміру його доходів, а також отримання останнім коштів від продажу його квартири у м. Українськ Донецької області.

Суд першої інстанції безпідставно послався на правовий висновок Верховного Суду України по справі №449/1043/15-ц у постанові від 17 січня 2018 року, оскільки у зазначеній справі обставини справи не є аналогічними даній справі.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, який повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи повісткою - повідомленням по цивільній справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, та телефонограмою, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за № 1643 (а.с. 74, 75, 65, 66).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник пояснили, шо в 2010 році ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності квартиру, яка розташована в Республіки Комі за 140000 російських рублів. Також у неї були накопичення у вигляді пенсійних виплат. Належні їй грошові суми вона перевела у валюту США та при переїзді з РФ до м. Гірник Донецької області вона мала більше 15000 доларів США. Після реєстрації в листопаді 2010 року шлюбу з позивачем, вони проживали в належній останньому квартирі, яка розташована в м.Українськ. Спірну квартиру вони вирішили придбати у доньки позивача, вартість якої становила 26 000 грн. У договорі купівлі-продажу зазначена вартість квартири 38000 грн., оскільки в ній був проведений ремонт. При покупці квартири вона передала донці позивача- ОСОБА_3. 7000 доларів США і 24300 грн. своїх особистих коштів, оскільки останній необхідна була така сума коштів для придбання квартири в м.Донецьку, але вартість придбаної квартири таку суму не становила. Після цього вона ще давала кошти ОСОБА_3, оскільки останній не вистачало коштів для придбання квартири. Пояснила також, що позивач 6 вересня 2013 року продав належну йому квартиру у м.Українськ за 24 тис. грн., а спірна квартира була придбана 20 вересня 2013 року. При укладенні договору нотаріус роз'яснював, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та позивача. З часу реєстрації шлюбу позивач отримував пенсію 2700 грн. та регрес внаслідок отриманої травми на шахті, вона отримувала пенсію у розмірі від 1000 грн. до 1500 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника - ОСОБА_4, які просили скасувати рішення суду в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожною стороною у справі по ? частини вказаної квартири та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову в частині визнання права власності на ? частку квартири, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що ОСОБА_1 оскаржує рішення лише в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожною стороною у справі по ? частини вказаної квартири, апеляційний суд на виконання вимог ст. 367 ЦПК України переглядає рішення лише в оскаржуваній частині.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 17.04.2018 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони перебувають з 19.11.2010 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №152 (а.с.7).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 20 вересня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В., зареєстрований в реєстрі за №1213, ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що спірна квартира, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 придбана сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, є спільною власністю подружжя. Відтак суд прийшов до висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя, необхідно виділити у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спірна квартира сторонами справи набуто в період перебування у шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на відповідача, не позбавляє позивача права на частку у такому майні

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як суду першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 не довела, що спірна квартира придбана за її особисті кошти.

Наявність у неї на час реєстрації в 2010 році шлюбу з позивачем коштів, розмір яких, відповідно до її пояснень, становив 15000 грн., не може свідчити про те, що у придбанні спірної квартири в 2013 році були вкладені її особисті кошти.

Відповідно до п.6, п.7 договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2013 року за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 38 000 грн. та за згодою ОСОБА_2 (а.с.22).

Згідно розписки, складеної від імені ОСОБА_3, вона отримала від сім'ї ОСОБА_2 20 вересня 2013 року за продану квартиру в АДРЕСА_1 в сумі 7000 доларів США і 24300 грн. (а.с.25).

Позивач ОСОБА_1 в апеляційному суді пояснила, що кошти, які були передані доньці позивача - ОСОБА_3, не становили вартість спірної квартири, оскільки вартість квартири значно менше. Отримані ОСОБА_3 кошти необхідні були останній для придбання квартири в м.Донецьк, і вона передала їх, оскільки вважала позивача та його доньку своєю сім'єю.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 на позов, позивач ОСОБА_2 пояснив, що у придбання квартири були вкладені кошти в сумі 26000 грн., отримані від продажу належної йому на праві власності квартири, розташованої у м.Українськ (а.с.30).

Факт продажу 6 вересня 2013 року належної позивачу квартири, а саме за 14 днів до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, підтвердила відповідач в апеляційному суді.

Враховуючи зазначені норми закону, надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 не доведено факту купівлі спірної квартири за власні кошти.

Наявність у ОСОБА_1 станом на 2010 рік грошових коштів отриманих від продажу належної їй квартири та доходу , який складається з пенсійних виплат, не свідчать, що вона особисто використала ці кошти 20 вересня 2013 року у придбанні квартири.

Надані апеляційному суду квитанції банківських установ про купівлю іноземної валюти свідчать про продаж відповідачем протягом 2011 року коштів у валюті США та РФ (а.с.78-86), які відповідно до пояснень останньої вона витрачала на ремонт спірної квартири, а також неодноразово передавала донці позивача.

При укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири, відповідач погоджувалась з тим, що придбана квартира є об'єктом спільної сумісної власності її та позивача, отримав від нотаріуса про це роз'яснення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді С.А. Зайцева

С.А.Попова

Повний текст постанови складений 13 вересня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко