Єдиний унікальний номер: 223/651/18
Провадження номер: 2/223/308/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вугледар в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодобаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодобаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та наказом №74-к від 26 квітня 2018 року його було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні 26 квітня 2018 року роботодавцем не було проведено розрахунок всіх належних ОСОБА_1 сум у розмірі 49013,97 гривень. Позивач 22.07.2018 року дізнався про перерахування відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_1 належні йому суми. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15178,35 гривень.

Позивач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення щодо документу «Повістка про виклик до суду» (а.с. 51).

Відповідач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 52).

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач підтверджує, що ОСОБА_1 був звільнений наказом №74-к від 26 квітня 2018 року та при звільненні з останнім не було проведено розрахунок всіх належних сум. Всього до сплати з урахуванням утриманого податку позивачу належало 53054,14 гривень. Остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19.06.2018 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 437,52 гривень. Окрім того, відповідач просив суд звернути увагу, що підприємство знаходиться у край тяжкому фінансовому становищі. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 25 квітня 2018 року наказом № 74-к від 26.04.2018 року внаслідок невідповідності стану здоровя, що перешкоджає продовженню роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-6).

Згідно платіжних доручень №64 від 24 травня 2018 року, №1891 від 30 травня 2018 року, №638 від 31 травня 2018 року, №№2029 від 06 червня 2018 року, №2072 від 07 червня 2018 року, №2300 від 15 червня 2018 року, №2139 від 19 червня 2018 року, а також реєстрів проведених ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» виплат, підприємством здійснювались розрахунки з позивачем частинами протягом травня та червня місяців 2018 року. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було здійснено 19 червня 2018 року (а.с. 7-11, 25-46).

Відповідно до розрахунку розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні, наданого позивачем, розмір середньоденної плати за два місяці (лютий-березень 2018 року) становить 459,95 гривень. Період затримки заробітної плати 32 робочих дні. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 459,95 х 33 = 15178,35 гривень (а.с. 13).

Згідно розрахунку наданого відповідачем середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 437,52 гривень (а.с. 47).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений з підприємства 25 квітня 2018 року. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних його сум, а остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 червня 2018 року, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так наданих суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнівін визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з роботи 25 квітня 2018 року наказом № 74-к від 26.04.2018 року, а тому лютий та березень 2018 року, є місяцями, які передували звільненню, однак з наданих суду доказів не вбачається, чи працював ОСОБА_1 у зазначені місяці, чи перебував у відпустці, або перебував на лікарняному у звязку з тимчасовою непрацездатністю, а тому, суд не має можливості встановити, які саме місяці слід враховувати для здійснення розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1

Окрім того, жодною зі сторін не надано доказів, на підставі яких, суд мав би можливість встановити кількість фактично відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів за два повні місяці перед звільненням, а також суду не надано будь-якого доказу або документу на підставі якого можна було б встановити розмір заробітної плати ОСОБА_1 отриманого останнім за два повні місяці перед звільненням.

З огляду на зазначене, суд позбавлений можливості перевірити надані сторонами розрахунки та встановити середньоденний заробіток позивача.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненніз використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Суд акцентує увагу на тому, що як вбачається з наданих до суду сторонами розрахунків, позивач при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходив з розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у 459,95 гривень, відповідач в свою чергу визначає середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 437,52 гривень, а враховуючи, що за наявними в матеріалах справи доказами суд позбавлений можливості самостійно визначити середньоденний заробіток позивача, тому визначення розміру компенсації останньому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є неможливим.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що у відповідності до положень статей 12 та 13 Цивільного процесуального кодексу України сторони несуть ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій, саме на сторони покладено обовязок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються, а суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приймаючи до уваги, що з наданих сторонами до суду документів та доказів неможливо перевірити надані сторонами розрахунки, встановити середньоденний заробіток позивача та визначити розмір компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає доцільним та необхідним відмовити в задоволенні вимог позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, п 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст. ст.12, 13, 76, 77, 80-83, 141, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодобаське №1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області ОСОБА_2