АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6751/2018 Головуючий у 1 інстанції - Батрин О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши, в порядку ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ДК «Укроборонпром» про стягнення заробітної плати.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 21.06.2012 року по 27.06.2017 року позивач ОСОБА_2 працювала на посаді провідного юрисконсульта юридичного департаменту ДК «Укроборонпром».

19.06.2017 року ОСОБА_2 направила до Концерну заяву про здійснення перерахунку відпускних та днів відряджень, скоригувавши їх відповідно до коефіцієнтів підвищень розмірів посадового окладу та виплату відповідних сум оплати праці, у задоволенні якої відповідачем було відмовлено.

29.06.2017 року, при звільненні, позивачу відповідачем ДК «Укроборонпром» виплачено неоспорювану суму, що належала до виплати. Проте, ОСОБА_2, вважає, що не всі виплати були виплачені відповідачем у день її звільнення. Зазначала, що їй була виплачені заробітна плата, компенсаційні виплати за відпустку та днів відряджень без врахування підвищення посадового окладу, що мало місце 2 жовтня 20015 року та у квітні 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення заробітної плати відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, не застосовані до спірних правовідносин положення ч.2,3 ст. 97 КЗпП України, ст.ст. 7, 14 Закону України «Про колективні договори і угоди».

Звертає увагу суду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 97 КЗпП України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої цієї статті форми і системи оплати праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантованих виплат встановлюється підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами).

Окрім того, вказує, що висновок суду, прямо суперечить і положенням статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди». Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону, зміни і доповнення до колективного договору протягом строку їх дії можуть вноситись тільки за взаємною згодою сторін, в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Вказане вище кореспондується з положеннями Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Концерну.

В апеляційній скарзі наголошує, що Концерном, в порушення положень частини 6 статті 97 КЗпП України, статті 12 Закону України «Про оплату праці», статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» та положень Колективного договору, не були передбачені у фінансовому плані витрати на коефіцієнт корегування середньої заробітної плати у зв'язку із збільшенням посадових окладів.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставини, на які вона посилається в позові.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується із наступних підстав.

Судом встановлено, що Державний концерн «Укроборонпром» утворено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №1221 «Про утворення Державного концерну 2Укроборонпром», з включенням до його складу державних підприємств.

Функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України (п. 1 Статуту ДК «Укроборонпром») (т. 1 а.с. 54-77).

Концерн у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі», іншими законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Статутом, іншими нормативно - правовими актами (п. 11 Статуту ДК «Укроборонпром»).

Відповідно до п. 32 Статуту органами управління Концерну є Наглядова рада, Рада директорів та Генеральний директор.

Концерн діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, несе відповідальність за результати своєї господарської діяльності та виконання зобов'язань (п. 6 Статуту ДК «Укроборонпром»), тобто є госпрозрахунковою організацією.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2012 року Наказом ДК «Укроборонпром» № 271-ОС ОСОБА_2 призначено на посаду провідного юрисконсульта управління претензійно - позовної роботи Юридичного департаменту Концерну (т.1 а.с. 78).

13.06.2014 року наказом ДК «Укроборонпром» № 189-ОС з 16.06.2014 року ОСОБА_2 переведено на посаду провідного юрисконсульта сектору взаємодії із правоохоронними та контролюючими органами управління претензійно - позовної роботи юридичного департаменту Концерну (т. 1 а.с. 79).

20.04.2017 року у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства працівників повідомлено про скорочення чисельності штату та повідомлено ОСОБА_2 про скорочення посади (т. 1 а.с. 80).

19.06.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Генерального директора Концерну із заявою про здійснення перерахунку відпускних днів та відряджень, корегування заробітної плати на відповідні коефіцієнти підвищень розмірів посадового окладу та виплату відповідних сум (т. 1 а.с. 20).

За результатами розгляду заяви, листом №UOP-2.0-5936 відмовлено позивачу ОСОБА_2 у здійсненні такого перерахунку, оскільки фінансові можливості для корегування виплат працівникам на коефіцієнт підвищення посадових окладів відсутні (т. 1 а.с. 22-23).

27.06.2017 року Наказом ДК «Укроборонпром» № 105-ОС ОСОБА_2 звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників з виплатою грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 18 календарних днів за робочий період з 21.06.2016 року по 27.06.2017 року, а також виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (т. 1 а.с. 21).

Із матеріалів справи вбачається, що 15.10.2015 року Наказами Концерну № 65-ШР та 235-ОС з 01.10.2015 року введено в дію новий штатний розпис Концерну та підвищено посадові оклади працівників.

18.04.2016 року Наказами Концерну № 12-ШР та 47-ОС з 01.04.2016 року зазначений штатний розпис змінено шляхом введення в дію нового штатного розпису, а також підвищено посадові оклади працівників (т. 1 а.с. 81, 83).

Після підвищення розмірів посадових окладів, відповідні зміни були внесені до фінансових планів Концерну та затверджені Наглядовою Радою Концерну. Зміни передбачали збільшення витрат Концерну на підвищення розмірів посадових окладів без врахування коефіцієнта коригування середньої заробітної плати (т. 1 а.с. 85-88).

Здійснення Концерном видатків, які не передбачені фінансовим планом, повторне внесення змін до вже зміненого фінансового плану у році, у якому затверджувався такий фінансовий план, суперечить чинному законодавству.

Державною фінансовою інспекцією України 28.07.2015 року проведено перевірку Концерну, за результатами якої складено Акт № 08-21/13 про наявність зауважень, у тому числі щодо відсутності визначених міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів) у Колективному договорі (т. 1 а.с. 89-139).

Після цього, Радою трудового колективу Концерну було ініційовано процес розроблення та погодження щодо внесення доповнень до Колективного договору в частині затвердження мінімальних коефіцієнтів міжпосадових співвідношень посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців ДК «Укроборонпром» до посадового окладу техніка, згідно переліку посад діючого штатного розпису ДК «Укроборонпром» та вирішено звернутись до Адміністрації Концерну щодо необхідності здійснення такого доповнення до Колективного договору та внесення відповідних змін до штатного розпису.

Разом з тим, даних щодо підписання додатку до Колективного договору немає, міжкваліфікаційні (міжпосадові) співвідношення розмірів тарифних ставок (посадових окладів) - не визначені, що підтверджується вказаним додатком до Колективного договору, а з 2012 року по 2017 рік до місцевої адміністрації жодних змін до Колективного договору Концерну для здійснення державної реєстрації не подавалося, що підтверджується копією листа Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації вх. № 20985від 27.12.17 (т. 1 а.с. 140-156).

Згідно з п. 10 Порядку № 100 на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях, до котрих відноситься ДК «Укроборонпром», корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

ТОВ «Кроу Хорват ЕйСі Україна» проведено оцінку необхідності та фінансової можливості корегування розміру середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів з 01 жовтня 2015 року та 01 квітня 2016 року відповідно до п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, за результатами якої складено Звіт.

Аудитори дійшли висновку, що фінансові можливості Концерну у 2015-2017 роках не дозволяли здійснити корегування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів.

За період з 2015 року по 2017 рік, значну частку доходів ДК «Укроборонпром» склали немонетарні активи (зокрема, майнові права), які не призводять до фактичного збільшення загального розміру грошових ресурсів концерну. За вказаний період було винесено низку судових рішень про стягнення на користь концерну грошових коштів. Однак, в силу фінансової неможливості боржників виплатити встановлені судами суми заборгованостей, вказані рішення на сьогоднішній день не виконані, Концерн володіє лише майновим правом отримати вказані кошти, проте, фактично присуджені кошти не надходили.

Так як, відсоток зростання витрат на заробітну плату у 2015-2016 роках значно менший за відсоток зростання посадових окладів у зазначених роках, фінансова можливість корегування заробітної плати та інших виплат на коефіцієнт їх підвищення у Концерну була відсутня.

При складенні Звіту аудитор керувався Міжнародним стандартом супутніх послуг 4400 (надалі - МСПП 4400) «Завдання з виконання узгоджених процедур стосовно фінансової інформації», що призначений для виконання завдань стосовно фінансової інформації.

Висновок аудитора ґрунтується на проведеному аналізі Звітів про виконання фінансового плану за 2015 - 2016 роки, затверджених Наглядовою радою Концерну. У Звіті відображаються фактично отримані доходи і витрати та фактичне надходження і використання фінансових ресурсів за звітний період, висновки ґрунтуються на достовірних даних фінансових показників діяльності концерну, відображених у Звітах про виконання фінансового плану.

За таких обставин посилання апелянта на те, що підприємство було прибутковим і мало фінансову можливість ввести коефіцієнт підвищення заробітної плати є неспроможним.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У статті 4 КЗпП України закріплено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Судом встановлено, що при звільненні позивача відповідач ДК «Укроборонпром» здійснив розрахунок з позивачем ОСОБА_2 в повному обсязі в межах суми, яка не є спірною.

Щодо перерахунку відпускних та коштів, виплачених за відрядження з урахуванням корегування розміру середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів з 01 жовтня 2015 року та 01 квітня 2016 року відповідно до п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, то судом першої інстанції встановлено, що введення такого коефіцієнту можливе лише за рішенням трудового колективу та адміністрації підприємства, яке втілено в колективному договорі.

Колективним договором ДК «Укроборонпром» за спірний період не передбачено введення такого коефіцієнту та не визначений його розмір.

Розрахунок позивача збільшення заробітної плати на визначений нею коефіцієнт є припущенням позивача і судом не може бути прийнятий до уваги.

Крім того, введення такого коефіцієнту ставиться в залежність фінансової можливості підприємства. З урахуванням фінансового стану на державному підприємстві були підвищені заробітні плати, однак, коефіцієнт підвищення визначений не був . Суд не вправі своїм рішенням вносить зміни у колективний договір та визначати коефіцієнт підвищення заробітної плати, а тому у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції було правомірно відмовлено.

За таких обставинколегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: