"11" вересня 2018 р. Справа № 363/2497/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря Палій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» на дії і рішення державного виконавця виконавчої служби та поновлення порушеного права,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії і рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Київської області ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому випадково стало відомо, що Вишгородським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області накладено арешт на його майно та оголошено заборону на його відчуження. З цього приводу, 11.06.2018 року ним було направлено запит до Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області щодо підстав виникнення такого арешту, відповіді на запит отримано не було. З автоматизованої системи виконавчих проваджень він дізналася щодо нього Вишгородським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області винесено постанови: ВП № 54573040 від 30.08.2017 року, ВП № 54752561, ВП 54752615, 54752705 від 21.09.2017 року, стягувачем по яких є Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа». З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна йому стало відомо, що за номером запису про обтяження № 15470515 (спеціальний розділ) 19.07.2016 року на підставі постанови державного виконавця Гафарової Л.Б. ВП № 51363202 від 06.07.2016 року на все нерухоме майно накладено арешт та оголошено заборону його відчуження. Зазначив, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 25.08.2017 року такого обтяження не було. Пояснив, що його не повідомляли про відкриття виконавчого провадження, так само, як і про арешт майна та заборону на його відчуження. У звязку із чим звернувся до суду та просив визнати дії неправомірними і скасувати постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Київської області ОСОБА_2 ВП № 51363202 від 06.07.2016 року на підставі якої 19.07.2016 року внесено запис про обтяження № 15470515 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 19.07.2016 року за № 15470515 про арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження; визнати дії неправомірними і скасувати постанови державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Київської області ВП № 54573040 від 30.08.2017 року; ВП № 54752561 від 21.09.2017 року, ВП № 54752615 від 21.09.2017 року та ВП № 54752705 від 21.09.2017 року.

В судове засідання скаржник не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про розгляд скарги за його відсутності до суду не надходило.

Представник стягувача Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмовий відзив на скаргу в якому просив суд провести розгляд справи без його участі та відмовити заявнику у задоволенні скарги.

Представник Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання також не зявився, через канцелярію суду надав письмовий відзив на скаргу, в якому просив суд провести розгляд справи без його участі та відмовити заявнику у задоволенні скарги, з підстав її необґрунтованості. Дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що на підставі виконавчих листів № 363/4810/15-ц виданих Вишгородським районним судом Київської області 14.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за опалення у розмірі 5 280, 79 грн., витрат, повязаних з викликом у пресі до суду у сумі 420 грн. та судового збору у розмірі 1 218 грн. державним виконавцем Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.07.2016 року № 51363202.

З копій матеріалів виконавчого провадження № 51363202 видно, що накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження проводилося у відповідності до порядку звернення стягнення на майно боржника, встановленого главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який діяв на дату накладання арешту на майно боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_1, як за боржником також рахуються і інші виконавчі провадження, що підтверджується постановами про відкриття виконавчого провадження.

Також, в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова від 21.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу за ВП № 51363202 з підстави відсутності у ОСОБА_1, як боржника майна, на яке може буде звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 1 та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору, як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Відповідно до ч. 1 та ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку,встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тобто, судом встановлено, що при винесені постанови про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження від 06.07.2016 року № 51363202 державним виконавцем було виконано всі вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується вимог про визнання дій неправомірними і скасування постанов ВП № 54573040 від 30.08.2017 року; ВП № 54752561 від 21.09.2017 року, ВП № 54752615 від 21.09.2017 року та ВП № 54752705 від 21.09.2017 року суд зазначає, що скаржником не надано суду жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, у звязку із чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги за її необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 4,5,7,10,12,17,352,353,354, 451 ЦПК України, ст. ст. 13,18,19,26,59,74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії і рішення державного виконавця виконавчої служби та поновлення порушеного права відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: І.Ю.Котлярова