Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2690/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/2690/18 за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права на спадкування за законом

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.08.2018, ухваленого під головуванням судді Невмержицької О.А. в м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року представник ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду із названим позовом та просив встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу з 2010 року по 10.01.2016 року, та визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за четвертою чергою на майно після смерті спадкодавця ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тітка ОСОБА_1 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5. Оскільки тітка із її чоловіком не мали від шлюбу дітей, тому ОСОБА_1 піклувався про них та здійснював догляд, а після смерті тітки ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я забрав її чоловіка ОСОБА_5 до себе у м. Коростень, де він проживав до смерті, тобто до 11.01.2016. ОСОБА_1 вів із ОСОБА_5 спільне господарство, розпоряджалися спільно бюджетом, а після його смерті оплатив витрати на поховання. Оскільки після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 не може оформити спадщину, так як інших спадкоємців у померлого немає, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції всупереч нормам ч. 5 ст. 176, 185 ЦПК України безпідставно не залишив його позовну заяву без руху, не надавши строк для подання доказів на підтвердження обґрунтування вимог позовної заяви, а відразу відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку із недоведеністю. Крім того, всупереч положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом першої інстанції безпідставно не задоволено позовні вимоги за наявності визнання позову відповідачем. Разом із тим, вирішивши не брати до увагу вказану заяву відповідача, суд порушив порядок вирішення зазначеного питання.

Станом на час розгляду справи в суді відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.07.1982 (а.с. 8).

Згідно Довідки Веселівської сільської ради №1368 від 03.10.2011 ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та після її смерті відкрилася спадщина (а.с. 7).

Згідно довідки Веселівської сільської ради Коростенського району №1370 від 03.10.2011 із ОСОБА_4 був зареєстрований та постійно проживав і на день смерті останньої чоловік ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і земельну ділянку площею 4,68 га, що розташована на території Веселівської сільської ради, що належала останньому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а.с. 6, 11).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що після смерті його тітки ОСОБА_4, доглядав її чоловіка ОСОБА_5, у якого немає спадкоємців, вів з ним спільне господарство, проживав однією сім'єю із 2010 року по 10.01.2016, а тому є спадкоємцем четвертої черги.

Згідно ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень п. 21постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Застосування судом наведеної норми права з урахуванням вимог статей 77, 78 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем протягом останніх 5 років. Якщо позивачем не будуть доведені такі обставин, то у суду - відсутні підстави для задоволення позову.

Як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин проживання із ОСОБА_5 однією сім'єю у період із 2010 року до 10.01.2016.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснив, що після смерті тітки позивача ОСОБА_4, останній забрав дядька - ОСОБА_5 проживати до себе у м. Коростень, де доглядав його до самої смерті та здійснив поховання.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 в апеляційному суді заявив клопотання про допит свідків ОСОБА_6, який є рідним братом позивача та ОСОБА_7 - сусідки позивача. Колегією суддів вказане клопотання задоволено.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснив, що після смерті тітки Хіми його брат (позивач) спочатку переїхав в с. Розівку Коростенського району та доглядав дядька ОСОБА_5 В подальшому брат забрав його до себе у м. Коростень, де проживав із ним однією сім'єю до самої смерті, вів спільне господарство, похоронив його.

Свідок ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснила, що після смерті тітки ОСОБА_6 спочатку їздив в с. Розівка Коростенського району та доглядав свого дядька. Пізніше він забрав ОСОБА_5 проживати до себе у м. Коростень.

Заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку, що допитані особи не надали категоричних і однозначних показів на підтвердження обставин проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_5 однією сім'єю у період із 2010 року по січень 2016 року, ведення ними спільного господарства. До того ж показання свідків були непослідовні та суперечливі.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини надано не було.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність підстав для задоволення позову у випадку його визнання відповідачем не можуть бути враховані з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як судом першої так і апеляційної інстанції встановлено, що доказів на підтвердження факту проживання позивача із ОСОБА_5 не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, як того вимагають положення ст. 1264 ЦК України, надано не було. Отже визнання позову відповідачем суперечить закону. Та обставина, що ОСОБА_1 проводив поховання ОСОБА_5 на суть спору не впливає, оскільки не доводить факт їх спільного проживання і його тривалість.

Таким чином, з врахуванням тієї обставини, що позивачем не доведено та не обгрунтовано законність його позовних вимог, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та її фактичні обставини, дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, відсутність ухвали суду про відмову у прийняті визнання позовних вимог відповідачем - Територіальною громадою в особі виконавчого комітету Веселівської сільської ради Коростенського району Житомирської області на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення не впливає, оскільки саме визнання позову не має суперечити закону та порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб, що встановлено у цій справі.

Окрім того, представник Веселівської сільської ради Коростенського району у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явився, надіслав на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності і на визнанні позову не наполягав, а при прийнятті судового рішення покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374, 375,381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського районного суду Житомирської області від 03.08.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.11.2018.

Головуючий Судді