Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1696/18 Головуючий у 1-й інст. Ведмідь Н. В.
Категорія 52 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/1696/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ведмідь Н.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1996 по 24.10.2008, від шлюбу мають дітей: повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, рішенням суду дітей було залишено проживати з матір'ю. ОСОБА_1 зазначала, що упродовж семи років після розірвання шлюбу, відповідач відвідував сина вкрай рідко, бажання спілкуватися з дитиною він не висловлював, а навпаки, уникав стосунків із сином, жодним чином не приймав участі у його вихованні, ухилявся від виконання свої батьківських обов'язків, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не забезпечував харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини. Відповідач свідомо нехтував і продовжує нехтувати своїм обов'язками по відношенню до сина. Також, відповідач уникає обов'язку по сплаті аліментів, з 2010 року аліменти ні разу не були сплачені. Відтак, вказані обставини, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судом не було з'ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи. Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог та спростування відзиву відповідача, нею було надано належні та допустимі докази неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Так, згідно довідки Богунського ВДВС міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_1 у період з 01.01.2010 по 01.09.2017 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 Також, свідки, допитані у судовому засіданні, пояснили, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей. Усі вказані обставини судом першої інстанції не було взято до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02 листопада 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, у якому народилися донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомирі від 09 жовтня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, спільних дітей сторін залишено проживати разом із матір'ю.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо вихання дитини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини прагне налагодити із сином відносини, погасити заборгованість по аліментах та відсутність доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення останнього від виконання батьківських обов'язків відносно дитини. Судом також було враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам, з огляну на наступне.

Із відзиву ОСОБА_2 на позовну заяву вбачається, що він не погоджується із доводами та вимогами у позовній заяві та зазначав, що він фінансово забезпечував свою сім'ю. Вказував, що посилання позивача на те, що він не спілкувався із сином впродовж семи років не відповідає дійсності. Він підтримує з ним зв'язок, спілкуючись у телефонному режимі, оскільки останнім часом працював за кордоном. В періоди коли він перебував в Україні, він зустрічався із сином, а саме у серпні-вересні 2017 року для того, щоб придбати канцтовари до школи, а також два рази у грудні, для придбання подарунків на новий рік та свято Миколая. Вони вдвох відвідували Новорічну ялинку в м. Житомирі. Проте, ОСОБА_1 чиняться перешкоди у їх спілкуванні із сином, позивач контролює телефонні дзвінки та останнім часом намовляє сина проти нього. За 2018 рік заборгованість по аліментам відсутня, також він частково погашає заборгованість за попередні роки. Зазначав, що не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та намагається більше часу приділяти сину. На підтвердження чого, звертався із заявою до органів опіки і піклування Житомирської міської ради, щодо встановлення часу спілкування із сином - ОСОБА_4

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно довідки Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №1429/7.21-40/7 від 26.09.2017 та довідки-розрахунок №59023/7.21-40/18 від 01.11.2017, ОСОБА_1 у період з 01.01.2010 по 01.09.2017 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-1972 виданим 06.04.2009 Богунським районним судом м. Житомира про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, заборгованість по аліментам станом на 01.11.2017 становить 74968 грн 38 коп.

Крім того, комісією з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради було з'ясовано, що присутній на комісії малолітній ОСОБА_4 підтвердив факт невиконання батьком своїх батьківських обов'язків, зазначив, що не має бажання з ним спілкуватися, втратив до батька родинні почуття.

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування № 728 від 13.07.2018 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 погасив частину заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 19.06.2018 складає 25616 грн, що підтверджується копіями квитанцій, долученими відповідачем до матеріалів справи.

За рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №421 від 18.04.2018 визначено ОСОБА_2 порядок побачення із сином ОСОБА_4 - друга, четверта неділя місяця з 13.00 до 18.00 години за згодою дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Крім того, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина не буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулюванню батька щодо належного виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо дитини, до яких він сам прагне та намагається налагодити відносини із сином.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

Пленум Верховного Суду України в п.18 Постанови №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз'яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Оскільки не встановлено, невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у разі ухилення від виконання батьківських обов'язків він може бути позбавлений батьківських прав.

Рішення суду першої інстанції містить мотиви з яких, суд не погодився з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №728 від 13.07.2018, яким визначено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним доказам у справі.

Апеляційний суд відхиляє аргументи, викладені в апеляційній скарзі, з тих мотивів, що вони не дають підстав для висновку свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 27 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді