Справа № 278/2859/15-ц
Провадження №2/278/69/17
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с.з. ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3 банку України, Служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №0501/0708/71-154 (надалі Договір), згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 28 000,00 дол. США з розрахунку11,9% річних на строк з 21.07.2008 року по 20.07.2028 року.

В забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором ОСОБА_2 передала в іпотеку садовий будинок літ. А, ракушняк, загальною площею 73,8 кв., що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179, який належить іпотекодавцю на підставі та на умовах договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 21.07.2008 року на внесеного в реєстр за № 5527, який зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 21.07.2008 року за № 30363755 та земельну ділянку, площею 450 кв. метрів, що знаходиться за адресою: Іванівська сільська рада Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179 (цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва, кадастровий номер :07:002:0901, експлікація угідь: 1-будівлі житлові вогнестійкі одноповерховою площею 0,0049 га, 2-територія площею 0,0130 га., 3-сад площею 0,0272 га. та належить іпотекодавцю на підставі та на умовах договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_4 21.07.2008 року на внесеного в реєстр за № 5527, який зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 21.07.2008 року за № 30363755.

25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» відповідно до Договору Купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за Кредитним договором №0501/0708/71-154.

В подальшому відповідачкою були допущені порушення виконання умов Договору, в результаті чого станом на 28.07.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 207,48 дол. США, що становить 269 324,82 грн.

На підставі викладеного Позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором від 21.07.2008 року в розмірі 12 207,48 дол. США, що становить 269 324,82 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на садовий будинок літ. А, ракушняк, загальною площею 73,8 кв., до нього належить вбиральня літ «У», огорожа № 1, що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179 та земельну ділянку, площею 450 кв.метрів (кадастровий номер :07:002:0901), що знаходиться за адресою: Іванівська сільська рада Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, у якому просив відмовити у позові, оскільки зазначена в позовній заяві сума боргу не відповідає дійсності, позивачем не надано суду належних доказів, що до нього перейшло право щодо звернення на предмет іпотеки, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання й не може вирішуватись судом.

Також відповідач посилався на те, що житловий будинок на який просить звернути стягнення позивач є єдиним житлом для відповідачки та її сімї. Вказаний кредит було отримано для придбання саме цього житла і іншого житла у них не має. Відповідачка посилалася, що на момент розгляду справи вона, її чоловік та неповнолітні діти відповідачки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, проживають у вказаному будинку, що підтверджується відповідними довідками.

Відповідачка посилалася на норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» які гарантують захист інтересів дітей та їх право на житло.

Ухвалою суду було задоволено клопотання відповідачки та залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідачки без самостійних вимог Службу у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації.

Ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справ в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 України.

Згідно висновку експерта № 631/03-2018 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 17.03.2018 року дійсна (ринкова) вартість садового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, «Металіст» (СТ «Соколовське»), 179 в цінах станом на дату проведення дослідження (без врахування земельного компоненту) становить: за умови, що загальна площа садового будинку становить 73,8 кв.м. 490 800,00 грн.; за умови, що загальна площа садового будинку становить 154,3 кв.м. 1 009 400,00 грн.

Дійсна (ринкова) вартість земельної ділянки площею 0,0450 га (450 кв.м.) кадастровий номер :07:002:0901, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Іванівська сільська рада, «Металіст» (СТ «Соколовське»), 179 в цінах станом на дату проведення дослідження становить: 23400,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явилися. Від відповідача надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. В клопотання про відшкодування витрати на правову допомогу, відповідач з посиланням на норми ст. 141 ЦПК України просить стягнути на її користь витрати на правову допомогу з розрахунку витраченого адвокатом часу в розмірі 2800,00 грн.

Суд, вислухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази встановив наступне.

21 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №0501/0708/71-154 (надалі Договір), згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 28 000,00 дол. США з розрахунку11,9% річних на строк з 21.07.2008 року по 20.07.2028 року.

В цей же день між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір для забезпечення належного виконання вимог, що випливають з Кредитного договору №0501/0708/71-154 від 21 липня 2008 року.

25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» у відповідності зі ст. 512-514, 516-518 ЦК України укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким перший відступив другому право вимоги за кредитними та зобовязальними договорами, в тому числі і за Кредитним договором №0501/0708/71-154.

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобовязання Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому майно, право власності на яке виникне в майбутньому - садовий будинок літ. А, ракушняк, загальною площею 73,8 кв., що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179 та земельну ділянку, площею 450 кв. метрів (кадастровий номер :07:002:0901), що знаходиться за адресою: Іванівська сільська рада Житомирського району, «Металіст» (СТ «Соколовське») №179.

П. 11 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т. ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та цим Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення зобовязання (як основного боргу так і процентів за ним).

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань.

Зокрема, згідно п.12.3.1. Іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем суд зазначає таке.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Така позиція викладена в постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

Оскільки сторони Іпотечного договору визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, суд, з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15 та постанові ОСОБА_8 Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вже зазначалось вище, по даній справі проводилась експертиза, оплату якої здійснено Відповідачкою. Факт оплати підтверджується Актом здачі-приймання висновку експерта від 17.03.2018 року, який міститься в матеріалах справи.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України , розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно положень ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При чому, склад та розмір витрат, повязаних з оплатою витрат на правову допомогу, на думку суду, входить до предмету доказування, в порядку ст.ст.76-83 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно договору про надання правничої допомоги від 15.01.2016 року №2 укладеного між АБ «ОСОБА_9 та партнери» та ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_9 надавав правову допомогу ОСОБА_2

Відповідно до квитанції №11F17E17D1 від 18.05.2017 року ОСОБА_2 було сплачено 1 800 грн. на розрахунковий рахунок АБ «АЛІНА СІРА ТА ПАРТНЕРИ» з призначенням платежу оплата за надання правової допомоги по договору №2 від 15.01.2016 року. Крім того, 05.02.2016 року ОСОБА_2 внесла на розрахунковий рахунок АБ оплату за надані послуги в розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку АБ «АЛІНА СІРА ТА ПАРТНЕРИ».

В розрахунку розміру витрат на правничу допомогу вказано, що на вивчення матеріалів справи та підготовка заперечень на позовну заяву, клопотань про залучення третіх осіб адвокатом було витрачено 3 години. Також три години адвокат перебував в судових засіданнях, які відбулись 05.10.2016 року, 16.11.2016 року, 21.12.2016 року, 09.02.2017 року, 30.03.2017 року та 06.06.2017 року.

Тобто адвокатом ОСОБА_9 було витрачено 6 годин робочого часу на надання правничої допомоги ОСОБА_2 в даній справі.

Виходячи із складності справи та виконаних адвокатом робіт по даній справі, витраченого ним часу, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розміром сплачених адвокату грошових коштів суд приходить до висновку, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 2 800 грн. є обґрунтованим та співмірним, а тому з Відповідача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-83, 89, 258-259, 265-268 ЦПК України, ст.ст. 626-629 ЦК України, ст.ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (юридична адреса: 01133 м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1) судові витрати з оплати правничої допомоги в розмірі 2800 гривень та витрати повязані з залученням експерта в розмірі 4456 гривень 80 копійок, а всього на загальну суму 7256 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: І. В. Зубчук