Справа № 357/1470/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_3 з цивільним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи тим, що 2017 року він та відповідачка купили буд.№69 по вул. Набережна в м. Узин Білоцерківського району Київської області. Зважаючи скористатись своїм правом на поділ майна набутого у шлюбі з відповідачкою, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку №69 по вул. Набережна в м. Узин Білоцерківського району Київської області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Зясувавши думку представників сторін по справі, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 21.09.2007 року зареєстрували шлюб, який за рішенням суду розірвано 30 березня 2018 року, що підтверджується рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/768/18.

20 вересня 2017 року ОСОБА_5 від імені якого діяла ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила буд.№69 по вул. Набережна в м. Узин Білоцерківського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області. ОСОБА_3 написав нотаріально посвідчену заяву від 20 вересня 2017 року в якій висловив свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_4 зазначеного будинку.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідачкою та її представником не оспорюється та обставина, що спірний будинок придбано у шлюбі, та те, що він є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, позивач довів факт придбання спірного будинку у період шлюбу з ОСОБА_4, в той час як остання не подала жодного доказу на спростування доводів позивача, як і не навела обставин за яких суд мав би можливість відступити від засад рівності часток, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163, 368, 372 СК України, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку № 69 по вул..Набережній в м.Узині Білоцерківського району .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704,80 грн судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 14.09.2018 р.

СуддяОСОБА_7