КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/637/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «КРЕДО» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року у складі судді Рибака М.А. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 03.11.2016 року, яка відбулась за участі автомобіля, належного йому (позивачу) марки «Renault Logan» (державний номер НОМЕР_1) та автомобілем марки «BMW 318» (державний номер НОМЕР_2), належний позивачу автомобіль зазнав значних пошкоджень.

Згідно висновку №180/17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 08 березня 2017 року, розмір матеріального збитку становить 34 346 грн. 95 коп.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року водія автомобіля марки «BMW 318» (державний номер НОМЕР_2) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у відповідача, у зв'язку з чим позивач звернувся 23.11.2016 року до відповідача із заявою про надання страхової виплати. Листом від 16.11.2017 року відповідач відмовив позивачу у здійсненні страхової виплати, у з в'язку з чим позивач повторно звернувся до відповідача із заявою 16.02.2017 року. 23.02.2017 року відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 11 031 грн. 46 коп.

Отже, відповідачем не було відшкодовано завдану шкоду в повному обсязі. Крім того, позивач вказував, що внаслідок вказаної ДТП йому було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, а також були порушені його нормальні життєві зв'язки та було завдано певного удару по його престижу.

Враховуючи вказані обставини, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на його користь суму матеріальних збитків у розмірі 25642 грн. 96 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 1200 грн., та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1500 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «СК «Кредо» на користь ОСОБА_2 23405 грн. 49 коп. страхового відшкодування та 1200 грн. витрат на оплату експертного дослідження та судової експертизи.

Стягнуто з ТОВ «СК «Кредо» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 640 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції та задоволення позову повністю, а саме, щодо стягнення не 23405 грн. 49 коп., а 25642 грн. 96 коп. страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі ТОВ «СК «Кредо» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Встановлено, що 03 листопада 2016 року о 17 год. 30 хв. на перехресті вулиць Шолуденка та Андрющенка в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Logan» (державний номер НОМЕР_1), який належить позивачу та автомобілем марки «BMW 318» (державний номер НОМЕР_2), що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року провадження у справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.50). Вказаною постановою суду встановлено, що в діях водія ОСОБА_3 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки останнім не дотримано вимоги ПДР України.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 7142713 відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб BMW 318» (державний номер НОМЕР_2). Даним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Розмір франшизи - 1000 грн. (а.с.106-109).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Крім того, пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з вимог п.п.34.2, 34.3 ст.34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, згідно п.36.2 ст.36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до матеріалів справи, позивач 23 листопада 2016 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно відповіді від 06.02.2017 року відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.49).

16.02.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.120).

Згідно звіту №116052/11/16 про оцінку колісного транспортного засобу від 28.11.2016 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Renault Logan» (державний номер НОМЕР_1), з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становила 12 031 грн. 46 коп.

За висновком №180/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який складений 08 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan (державний номер НОМЕР_1) внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 03.11.2016 року, становила 34436 грн. 95 коп. (а.с.77-99).

Відповідно до платіжного доручення №5637 від 23.02.2017 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 11 031 грн. 46 коп. (а.с.145).

Як було встановлено у судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, а відповідач, в свою чергу, посилаючись на Звіт від 116052/11/16 від 28.11.2016 року про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу 23.02.2017 року перерахував на рахунок позивача розмір страхового відшкодування на загальну суму 11031 грн. 46 коп. що підтверджується платіжним дорученням № 5637 від 23.02.2017 року.

28 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоплаченої різниці страхової виплати (а.с.48).

Листом від 24.04.2017 року відповідач повідомив позивача, що для можливості розгляду його заяви про незгоду з сумою страхової виплати йому необхідно надати копії документів згідно звіту 180/17 (а.с.52).

09 травня 2017 року позивач направив на адресу відповідача зазначені у листі від 24.04.2017 року документи (а.с.54).

Проте, відповідачем не було сплачено позивачу суму страхового відшкодування в повному обсязі.

Як вбачається з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Проте, згідно висновку експерта №180-1/17 судової автотоварознавчої експертизи від 16.04.2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Logan» (державний номер НОМЕР_1) внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 03.11.2016 року, станом на дату проведення експертизи становила 36674 грн. 42 коп.

Разом із тим, згідно із висновком 180/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який складений 08 березня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan (державний номер НОМЕР_1) внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 03.11.2016 року, становила 34436 грн. 95 коп. (а.с.77-99).

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийняв до уваги висновок №180/17 від 08.03.2017 року при вирішенні питання про стягнення суми страхового відшкодування з відповідача, так як він відображає вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу станом на дату дорожньо-транспортної пригоди та виплати суми страхового відшкодування відповідачем, тоді як питання про відшкодування шкоди, завданої позивачу на момент вирішення справи судом або відновлення пошкодженої речі може вирішуватись на підставі ст.1194 ЦК України шляхом пред'явлення позову до особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 23405 грн. 49 коп. (34436 грн. 95 коп. - 11031 грн. 46 коп.) підлягали частковому задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП та враховуючи встановлений ст.13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 23405 грн. 49 коп. є обґрунтованими та підлягали до задоволення.

За ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами &q?ом;г&q?ип; і &quпе;ґ&q?че; пункту 41.1 та підпунктом &q? &;в&quґ&; пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Разом з тим, відшкодування страховиком моральної шкоди за шкоду, яка завдана майну потерпілого, не передбачено положеннями ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди до задоволення не підлягала.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача також підлягала до стягнення сума витрат, понесених останнім на оплату проведення експертного дослідження в розмірі 1200 грн.

Щодо витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1500 грн. то вони відшкодуванню не підлягали, так як судом вказаний висновок до уваги не брався і такі витрати можуть бути відшкодовані позивачу в процесі судового розгляду щодо вирішення питання про стягнення матеріальної шкоди в порядку, передбаченому ст.1194 ЦК України з винної особи за недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальність «Страхова компанія «КРЕДО» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: