Справа № 125/2354/17
Провадження № 22-ц/772/1894/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 рокуСправа № 125/2354/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

з участю секретаря судового засідання Сніжко О.А.,

учасники справи:

позивач - Приватна агрофірма «Вікторія»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 апеляційну скаргу, подану представником відповідачів - адвокатом ОСОБА_26, на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 25 липня 2018 року, постановлену у приміщенні Барського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Хитрук В.), дата складення повного судового рішення невідома,

у цивільній справі за позовом Приватної агрофірми «Вікторія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про визнання недійсними угод про розірвання договору оренди,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ПАФ «Вікторія» звернулася в суд з вказаним позовом до зазначених відповідачів про визнання недійсними угод про розірвання договору оренди землі.

У липні 2018 року представник позивача ПАФ «Вікторія» адвокат Якименко О.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що до завершення розгляду справи відповідачі можуть укласти договори оренди спірних земельних ділянок з будь-якими третіми особами і на підставі цього право оренди буде перереєстроване з ПАФ «Вікторія» на третіх осіб. В цьому випадку позивачу необхідно буде повторно звертатися до державного реєстратора для відновлення своїх прав. Окрім того, позивач, як орендар, на спірних земельних ділянках веде господарську діяльність - весною здійснив посіви. При внесенні змін в державний реєстр щодо права оренди на третіх осіб, може позбавити позивача належним чином провести збір врожаю, виникне спір щодо власності на посіви. Таким чином при незабезпеченні позову - може утруднитися виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Цим самим буде зведена нанівець реалізація позовних вимог у разі задоволення позову.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 25 липня 2018 року заяву представника позивача ПАФ «Вікторія» адвоката Якименка О.О. про забезпечення позову задоволено повністю.

Заборонено суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь які реєстраційні дії стосовно земельних ділянок, що знаходяться на території Каришківської сільської та Копайгородської селищної рад Барського району Вінницької області із наступними власниками за наступними кадастровими номерами:

ОСОБА_3 (НОМЕР_1; НОМЕР_2);

ОСОБА_4 (НОМЕР_3; НОМЕР_6 );

ОСОБА_5 (НОМЕР_4; НОМЕР_7;

ОСОБА_6 (НОМЕР_5) ;

ОСОБА_7 (НОМЕР_8; НОМЕР_10) ;

ОСОБА_8 ( НОМЕР_11) ;

ОСОБА_9 ( НОМЕР_12) ;

ОСОБА_10 ( НОМЕР_15);

ОСОБА_11 ( НОМЕР_16);

ОСОБА_12 (НОМЕР_17; НОМЕР_9),

ОСОБА_13 НОМЕР_18

ОСОБА_14 НОМЕР_19

ОСОБА_15 НОМЕР_20

ОСОБА_16 НОМЕР_21

ОСОБА_17 ( НОМЕР_13 ;

ОСОБА_18 НОМЕР_14

ОСОБА_19 НОМЕР_22) ;

ОСОБА_20 НОМЕР_23 ;

ОСОБА_21 НОМЕР_24

ОСОБА_22 НОМЕР_25

ОСОБА_23 НОМЕР_26

ОСОБА_24 НОМЕР_27

ОСОБА_25 НОМЕР_28

Копію ухвали суду про забезпечення позову для виконання направлено в відділ державної реєстрації Барської РДА (майдан Святого Миколая, 18 м. Бар) та до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7 м. Вінниці, 21100), а також для відома учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачі можуть укласти договори оренди спірних земельних ділянок з будь-якими третіми особами і на підставі цього право оренди буде перереєстроване з ПАФ «Вікторія» на третіх осіб. В цьому випадку позивачу необхідно буде повторно звертатися до державного реєстратора для відновлення своїх прав. Окрім того, позивач, як орендар, на спірних земельних ділянках веде господарську діяльність - весною здійснив посіви, тому до звершення розгляду справи відповідачі можуть заявлені вимоги про забезпечення позову є співмірними заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист.

В апеляційній скарзі представник відповідачів - адвокат ОСОБА_26 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та не відповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що представник позивачів ввів в оману суд щодо того, що вказані земельні ділянки використовуються ПАФ «Вікторія» та не повідомив суд про наявність судових рішень, яким визнано незаконним Наказ Міністерства юстиції України № 129/5 від 16.01.2018 року на підставі якого було проведено державну реєстрацію права оренди на 37 земельних ділянок за ПАФ «Вікторія» у січні 2018 року. Вважає, що заборона вчинення реєстраційних дій щодо земельних ділянок не є необхідними заходами, так як це не вплине на стан речей, а навпаки безпосередньо порушує права власників землі та іншого користувача, не дає можливості виконати судові рішення, які набрали законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Якименко О.О. вважає скаргу безпідставною, посилаючись на те, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2018 року задоволено повністю клопотання представника відповідачів та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою суду від 24.07.2018 року, таким чином відсутній предмет апеляційного оскарження. Вважає, що апеляційна скарга ґрунтується на тому, що вона порушує права не відповідачів, а іншої особи - СТОВ «Подільська Зоря», яка не є учасником справи. Крім того, зазначає, що у представника ОСОБА_26 відсутні повноваження на представлення інтересів відповідачів, у тому числі і подачі апеляційної скарги, оскільки межі його повноважень - «по оформленню орендних правовідносин щодо належної мені земельної частки (паю)», при цьому, довіреності від відповідачів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у справі взагалі відсутні.

В судове засідання представник позивача, відповідачі та їх представник не з'явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Представник відповідачів ОСОБА_26 через телефонограму просив розгляд справи перенести на іншу дату у зв'язку із зайнятістю в розгляді справи в Тульчинському районному суду. Проте, апеляційний суд визнав зазначену причину його неявки неповажною яка не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

У відповідності до ч.2 ст. 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається, окрім іншого, після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Судом першої інстанції встановлено, що подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином підлягає невідкладному розгляду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, необхідно врахувати, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу про забезпечення позову з додержанням зазначених норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зокрема, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, місцевим судом вірно застосовані норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача на час розгляду даного клопотання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову на час його розгляду судом є співмірними заявленим позовним вимогам, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що представник позивачів ввів суд в оману щодо того, що вказані земельні ділянки використовуються ПАФ «Вікторія» та не повідомив суд про наявність судових рішень, яким визнано незаконним Наказ МЮ України № 129/5 від 16.01.2018 року на підставі якого було проведено державну реєстрацію права оренди на 37 земельних ділянок за ПАФ «Вікторія» у січні 2018 року. Також не можна погодитись з доводами скарги про те, що заборона вчинення реєстраційних дій щодо земельних ділянок не є необхідними заходами, так як це не вплине на стан речей, а навпаки безпосередньо порушує права власників землі та іншого користувача, не дає можливості виконати судові рішення, які набрали законної сили.

Доречними є посилання представника позивача у відзиві на те, що фактично апеляційна скарга ґрунтується на тому, що вона порушує права не відповідачів, а іншої особи - СТОВ «Подільська Зоря», яка не є учасником справи. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зазначається у відзиві, у представника ОСОБА_26 відсутні повноваження на представлення інтересів відповідачів, у тому числі і подачі апеляційної скарги, оскільки межі його повноважень - «по оформленню орендних правовідносин щодо належної мені земельної частки (паю)», при цьому, довіреності від відповідачів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у справі взагалі відсутні.

Також при розгляді даної справи апеляційний суд враховує те, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2018 року задоволено повністю клопотання представника відповідачів та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті оскаржуваною ухвалою суду від 24.07.2018 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який вирішив питання про забезпечення позову із дотриманням норм процесуального права, тому постановив обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам закону, а тому передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для її скасування, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 263, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу, подану представником відповідачів - адвокатом ОСОБА_26, залишити без задоволення.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ О.Ю. Береговий

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: