Ухвала

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-302/11

провадження № 61-25859ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника та визнання права власності на частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року, позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 права власності на 42/100 частини житлового будинку з прибудовами, як звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено порядок користування, а саме: кімнатою 2-4 житловою площею 15,9 кв. м та кімнатою 2-5 житловою площею 10,6 кв. м, крім того 42,0 % огорожі та 42,0 % водогону. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 1 306 грн у якості компенсації між різницею у вартості 1/2 часток домоволодіння на користь ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 718,76 грн, з яких за сплату держмита 598,76 грн, за сплату забезпечення інформаційно-технічного розгляду справи 120 грн, витрати на судову будівельно-технічну експертизу у розмірі 2 700 грен, витрати на правову допомогу у розмірі 4 тис. грн.

04 квітня 2018 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у вищевказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року визнано неповажними підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIІІ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають чинності та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Можливість поновлення строку на касаційне оскарження в разі його пропуску з поважних причин передбачена також статтею 390 ЦПК України у чинній редакції.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 370, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 отримав вказану ухвалу 12 липня 2018 року.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_6 17 липня 2018 року подано засобами поштового зв'язку доповнення до касаційної скарги, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 пропустила строк на касаційне оскарження з поважних причин, оскільки вона деякий час перебувала спочатку на території Російської Федерації, а потім в іншому місці, а її представники, зокрема ОСОБА_6 не надали їй копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду. ОСОБА_6 не міг подати касаційну скаргу на судові рішення, оскільки він не узгодив її з довірителькою.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу остаточності судового рішення.

Враховуючи наведене та те, що інших поважних підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких заявник не подав касаційну скаргу у передбачений законом строк, а також те, що скарга подана через шість місяців після ухвалення оскаржуваного судового рішення (при встановленому законом двадцятиденному строку), заявником не надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 393, 394, підпунктом 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, правонаступниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника та визнання права власності на частину домоволодіння.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук