Справа № 569/4548/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності звернулась ОСОБА_1

Під час судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №23379804 від 04 квітня 2015 року прийняте ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на обєкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру №131, що знаходиться в м.Рівне по вул.Вербовій, 37; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10663478 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на обєкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру №131, що знаходиться в м.Рівне по вул.Вербовій, 37.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду письмову заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

В судове засідання відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не з'явився. Про день та час розгляду справи повтомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_4 «Кей-Колект» не з'явився. Про день та час розгляду справи повтомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (надалі кредитний договір №1) та договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року (надалі кредитний договір 2) надалі по тексту кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 26 900,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №57689 від 22 червня 2007 року (надалі догові іпотеки), що був посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно однокімнатну квартиру, загальною площею 34,9 кв.м., житлова площа 17,3 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Після численних повідомлень у засобах масової інформації про шахрайські дії з майном, переданим в іпотеку банками, позивач за допомогою звернулася до державного реєстратора та отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. З даного документу позивачу стало відомо, що згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, індексний номер 23379804 від 04 вересня 2015 року, власником спірної квартири стало ТОВ «Кей-Колект». У якості підстави переходу права власності на квартиру у державному реєстрі вказаний договір іпотеки зазначено серію та номер: 1856 від 22 червня 2007 року, видавник ОСОБА_5 Також, в даній довідці зазначено, що підставою виникнення іпотеки у ТОВ «Кей-Колект» став договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 649-650 виданий 13 лютого 2012 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_6

Суд вважає, що право власності ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 отримано без достатніх правових підстав та повноважень, протиправно та незаконно виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.2. договору іпотеки: обов'язки іпотекодержателя: п.2.2.1. попередити іпотекодавця протягом семи календарних днів про відступлення прав за цим договором іпотеки та за кредитним договором. Згідно інформаційної довідки №82330782 від 14 березня 2017 року зазначено, що підставою виникнення іпотеки у ТОВ «Кей-Колект» став договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 649-650, виданий 13 лютого 2012 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_6

Жодних інших даних хто саме відступив право вимоги ТОВ «Кей-Колект» не зазначено.

Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що жодних документів щодо відступлення прав вимоги та зміни іпотекодержателя по договору іпотеки серія та номер 1856 від 22 червня 2007 року видавник ОСОБА_5 їй не надходило.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Оскільки до нового кредитора у зобовязанні переходять всі права первісного кредитора останній повинен передати новому кредитору всі документи, що засвідчують його права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Конкретний перелік документів та інформації, які мають бути передані новому кредитору, повинні відображатися у договорі відступлення права вимоги, або в додатку до нього. Якщо заміна кредитора здійснюється на якихось інших, крім договору, підставах, перелік необхідних документів та інформації визначається виходячи із суті зобовязання, яке існує між боржником та первісним кредитором. Як правило, до необхідних документів відноситься договір, на підставі якого виникло право первісного кредитора, первісні бухгалтерські документи (накладні, що засвідчують факт передачі товару, платіжні доручення про сплату грошових коштів, акти приймання-передачі робіт або послуг тощо). Важливою, для здійснення прав кредитора інформацією, можна вважати інформацію про боржника, як такого, зміст переговорів, що велися з боржником, тощо. Оскільки саме на боржника покладається ризик виконання зобовязання неналежному кредитору, ч.2 ст.517 ЦК України надає йому право не виконувати свій обовязок новому кредитору, до надання йому доказів наявності у нового кредитора відповідних прав. Перелік доказів залежить від того, на якій підставі здійснювалася заміна кредитора ОСОБА_7, це може бути договір відступлення права вимоги та відповідний акт приймання-передачі прав, якщо заміна кредитора здійснюється на підставі договору. Порядок надання боржнику доказів переходу прав до нового кредитора узгоджується сторонами (боржником та новим кредитором).

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» - відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням.

Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

ОСОБА_7, особа, якій відступлено право вимоги за іпотечним договором, або та особа, яка вчинила таке відступлення мають письмово повідомити боржника про вказані дії.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Оскільки станом на 02 листопада 2017 року у розпорядження позивача не було надано документів, які підтверджували б право вимоги ОСОБА_4 «Кей-Колект» і факту порушення його прав, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 «Кей-Колект» не мав достатніх правових підстав для того, щоб вимагати від позивача виконання будь-яких зобовязань на їх користь та відповідно, свідчить про відсутність у ОСОБА_4 «Кей-Колект» правових підстав для проведення реєстраційних дій.

05 червня 2009 року банк звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з проханням вчинити виконавчий напис на однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3, що належала на праві власності позивачу та перебувала в іпотеці відповідно до договору від 22 червня 2007 року.

Згідно даного виконавчого напису та листа від АКІБ «УкрСиббанк», банк скористався своїм правом, передбаченим п.4.2.

23 жовтня 2009 року відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції на квартиру за адресою АДРЕСА_1 був накладений арешт.

Відповідно до п.4.2. договору іпотеки та ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотекодержатель може задовільними забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» та п.5.2. договору іпотеки передбачено, що в разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що обовязок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотеко держатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги, а реєстратор речових прав вимагати такі документи. ОСОБА_7, обовязок в отриманні та подальшому поданні вищевказаних документів для здійснення необхідних реєстраційних дій повністю лежить на ОСОБА_4 «Кей-Колект».

Позивач зазначила, що таких документів їй не надходило та вона не отримувала жодних повідомлень та/чи письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» порушило ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.5.2. договору іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодежрателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який ас до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання за договором перед іпотекодержателем.

Пунктом 4.6. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку». В договорі іпотеки зазначено: «передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання можлива на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» ст.ст.36,37,38.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка діяла на час укладення договору іпотеки, іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Проте, наявність в договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, не означає автоматичного застосування цієї статті договору, як підставу для виникнення безумовного перехов права власності без аналізу змісту самого застереження.

Так, в пункті 5.2.1. договору іпотеки передбачено лише можливість передачі прав власності на предмет іпотеки за певних умов на підставі окремого договору між іпотекодавцем та іпотеко держателем. Це відповідає нормам ст.37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній при укладенні договору іпотеки №2760 від 22 червня 2007 року.

Сторони договору іпотеки керувались чинним на момент укладення законодавством і могли передбачати тільки ті наслідки, які вили визначені законом в цей час. Норми ст.37 Закону України «Про іпотеку», які прирівнюють застереження про задоволення вимог іпотеко держателя в договорі іпотеки до окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя набули чинності з 14 січня 2009 року і не застосовуються до договорів іпотеки, укладених до цієї дати на підставі вимог ч.1 ст.58 Конституції України. Така ж правова позиція викладена у роз»ясенні Міністерства юстиції України «Щодо змін до Закону «Про іпотеку» відносно стягнення в позасудовому порядку майна, яке виступає предметом застави чи іпотеки» від 18 лютого 2009 року.

Така ж сама позиція висловлена Верховним Судом України в Правовій позиції в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2705цс16, а саме: За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас, Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Судом встановлено, що жодного окремого договору про задоволення вимог іпотеко- держателя між позивачем та ОСОБА_4 «Кей-Колект» не укладалося.

Зі змісту умов договору іпотеки можна зробити висновок, що ОСОБА_4 «Кей-КОлект» незаконно звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, всупереч умовам договору іпотеки та за відсутності договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки обєктом оціночної діяльності. Тобто перед зверненням до реєстратора іпотекодавець повинен замовити звіт про оцінку обєкта іпотеки. Оцінка проведена без огляду предмету іпотеки є протиправною і такий звіт не може братися до уваги.

Зі змісту розділів 4,5 іпотечного договору від 22 червня 2007 року слідує, що сторонами погоджено, що за вибором іпотекодержателя може застосовуватись один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження задоволення вимог іпотеко держателя, яке викладене у розділі 5 договору. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, підставою для проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 «Кей-Колект» на обєкт нерухомого майна квартиру, був саме договір іпотеки від 22 червня 2007 року.

Однак, умови іпотечного договору повинні встановлювати чіткі підстави для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя, в даному випадку умови іпотечного договору від 22 червня 2007 року передбачають лише загальну можливість застосування такого способу звернення стягнення.

Відповідно до ст.212 ЦК України такі умови договору іпотеки можуть розглядатися як відкладальні та скасувальні обставини, із настанням яких відбувається припинення у іпотекодавця права власності на предмет іпотеки та його перехід до іпотеко держателя. Факти свідчать про те, що позивач добровільно предмет іпотеки у власність ОСОБА_4 «Кей-Колект» не передавав. Тому, встановлений договором спосіб звернення стягнення надає третій особі тільки право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку або досягти домовленості з боржником щодо добровільного передання на підставі окремо укладеного договору. Право власності на предмет іпотеки не може переходити до іпотекодержателя на підставі застереження договору іпотеки, яке тільки у загальному вигляді передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його набуття іпотеко держателем у власність. У цьому разі відсутні і підстави для реалізації права власності на предмет іпотеки за іпотеко держателем згідно із частинами 1,2 ст37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, ОСОБА_4 «Кей-Колект» під час підготовки до реєстраційних дій було порушено розділи 2.2.1 та 5 договору іпотеки, ст.ст.24,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.517,1082 ЦК України.

26 січня 2009 року за №56/32-3/461-11 ПАТ «УкрСиббанк» було направлено на адресу позивача рекомендованим листом вимогу щодо погашення простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 червня 2007 року №0 в якому, зокрема повідомлялось, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав.

02 березня 2009 року вищезгадана вимога була отримана позивачем, але зазначена вимога та вказана у ній заборгованість не були погашені.

Таким чином, з 04 квітня 2009 року (32 дні з дати отримання вимоги згідно п.6.2. договору про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року) почався відлік позовної давності.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто строку виконання зобовязання в повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 26 січня 2009 року вимогу боржнику про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів (відсотків).

ОСОБА_7, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а том перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги.

Стягнення на заставлене майно шляхом перереєстрації права власності, було здійснене 04 серпня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі №6-31цс16 від 17 лютого 2016 року: Строк, в межах якого іпотеко держатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Із постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п.31: при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У звязку з цим та враховуючи, щ ЦК не передбачає заборони предявлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Стаття 266 ЦК України передбачає, щ зі спливом позовної даності до основної вимоги вважається, щ позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) .

Оскільки, зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» носять імперативний характер та не можуть бути змінені умовами договору.

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має бути застосовано при розгляді справ як джерело право. У вказаному рішення Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16.

Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Таким чином, у серпні 2015 року ОСОБА_4 «Кей-Колект» за договором іпотеки, набув в позасудовому порядку право власності на квартиру АДРЕСА_2, яка належала позивачу, в порушення п.2.2.1., п.5.1. п.5.3. договору іпотеки, пункту 7 частини 11 Закону України «Про захист прав споживачів,» ст.ст.24,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.19,261,266,267,517,1082 ЦК України, чим порушив права позивача, які підлягають поновленню шляхом визнання такого набуття протиправним.

З 01 січня 2013 року нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав і їх обтяжень виключно під час вчинення нотаріальної дії.

Згідно з приписами статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно виключно у випадках, коли він одночасно з цим вчиняє нотаріальні дії з цим нерухомим майном.

Таким чином, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, пов'язаної із переходом таких прав на обєкт нерухомості. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у державному реєстрі прав повязуються законодавцем із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідачем не вчинялось жодної із перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії з обєктом нерухомості, розташованим за адресою АДРЕСА_1, посвідчення факту виникнення переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місце.

Відповідачем не було проведено державну реєстрацію безпосередньо права власності на нерухоме майно.

Відтак, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна, тобто реєстрація права власності за ОСОБА_4 «Кей-Колект» здійснена нотаріусом неправомірно.

Таким чином, оскільки докази. Які б підтверджували наявність правових підстав для переходу права власності на спірну житлову квартиру до ОСОБА_4 «Кей-Колект» відсутні, тому прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_4 «Кей-Колект» та внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснене приватним нотаріусом без належних на те повноважень й підстав. Тобто, у серпні 2015 року ОСОБА_4 «Кей-Колект» за договором іпотеки набуло в позасудовому порядку права власності на квартиру АДРЕСА_4, яка належала позивачу по справі, в порушення п.5.1. 5.3. договору іпотеки, пункту 7 частини 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», чим порушив права позивача, які підлягають поновленню шляхом визнання такого набуття незаконним.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем в суді.

У відповідності до Порядку внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає органу державної реєстраціє прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. Разом з тим, Порядком передбачено, що державний реєстратор вносить записи до державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно од ч.1 ст.9 Закону №1952-ІУ у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідачів в дохід держави солідарно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності задоволити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №23379804 від 04 квітня 2015 року прийняте ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на обєкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру №131, що знаходиться в м.Рівне по вул.Вербовій, 37.

Скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10663478 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на обєкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру №131, що знаходиться в м.Рівне по вул.Вербовій, 37.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (м.Київ, вул.Червоноармійська, 84 офіс 14) та товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (м.Київ, вул.Кирилівська, 69, код ЄДРПОУ 37825968, н/р №9000 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005 судовий збір в розмірі 1280,00 грн. та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 м.Київ, вул.Червоноармійська, 84 офіс 14.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» м.Київ, вул.Кирилівська, 69, , н/р №9000 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005.

Суддя :