Справа № 350/1859/17
Провадження № 22-ц/779/934/2018
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Турів О.В.,

за участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника Сваричівської сільської ради Рибчака М.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Сваричівська сільська рада, відділ містобудування та архітектури Рожнятівської РДА, про усунення перешкод у користуванні дорогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене суддею Максимівим І.В. 24 травня 2018 року в смт. Рожнятів, Івано-Франківської області, повний текст якого складено 01 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні дорогою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 21 жовтня 2014 року, укладених з ОСОБА_11, є власником будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1779 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування зазначеного будинковолодіння. В ході користування будинковолодінням ним встановлено, що сусідка ОСОБА_6 (АДРЕСА_2) зі сторони свого домогосподарства самовільно пригородила частину громадської дороги (вулиці) чим зменшила проїзджу частину громадської дороги, ширина якої встановлена генеральним планом забудови с. Сваричів у 8 метрів, до 4-х метрів, що створило перешкоди в користуванні вказаною дорогою як йому, так і іншим мешканцям цієї ж вулиці. Дана обставина підтверджується актом комісії Сваричівської сільської ради від 13 червня 2017 року, складеного на підставі звернення жителів вулиці АДРЕСА_3. На неодноразові пропозиції щодо мирного врегулювання та вирішення спору ОСОБА_6 не погоджується, жодних дій для усунення створених перешкод останньою у добровільному порядку не здійснено.

Крім цього такими неправомірними діями відповідачки завдано йому моральну шкоду, яка полягає у терпінні ним моральних переживань, погіршенні його стану здоров'я як інваліда другої групи, неспокою, вимушеному зверненні до різних інстанцій за допомогою, що потребує затрат часу та відповідних витрат. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 1700 гривень.

Просив зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому перешкоди у користуванні громадською дорогою (вулицею АДРЕСА_3) шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі з проїжджої частини дороги; стягнути з відповідачки ОСОБА_6 в його користь 1700 гривень завданої моральної шкоди та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 24 травня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні громадською дорогою по вулиці АДРЕСА_3 в с.Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області, шляхом демонтажу самочинно встановленої нею огорожі з проїжджої частини дороги по вул. АДРЕСА_3 в с.Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2000 гривень, а також в користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 640 грн. В решті позовних вимог відмовлено. (а.с.128-134)

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій посилається, на незаконність та необгрунтованість рішення суду.

Апелянт зазначила, що позивачем не наведено достатніх підстав та не надано жодних доказів порушення права на здійснення, володіння, розпорядження та користування його земельною ділянкою внаслідок встановлення нею огорожі та створення перешкод в користуванні дорогою по АДРЕСА_3. Жодних скарг щодо встановлення огорожі від жителів вулиці, які користувались дорогою тривалий час, не надходило. На сьогоднішній день ширина дороги становить приблизно 3,80 метра, що є можливим для проїзду автомобілів як швидкої медичної допомоги, так і пожежної. Встановленої ширини проїжджої частини вулиці у розмірі 8-ми метрів немає на всій протяжності вулиці АДРЕСА_3, а ширина її становить приблизно 3,8-4,2 метра у всіх сусідів цієї вулиці.

Крім того, позивач не є суб'єктом права вимоги про знесення самочинного будівництва, в даному випадку огорожі, оскільки відповідно до вимог ч.7 ст.376 ЦПК України, ним не доведено порушення його права на користування спірною дорогою і вказане питання відноситься до компетенції Сваричівської сільської ради.

Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача в її користь витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3500 грн та судові витрати. (а.с.139-141)

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає рішення суду є законним та обґрунтованим. Зазначає, що ОСОБА_6 не надано жодних доказів того, що спірна частина дороги передана їй в користування або власність у встановленому законом порядку, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що нею самовільно захоплено частину громадської дороги по вул. АДРЕСА_3, яка перебуває у власності територіальної громади с.Сваричів Рожнятівського району, створивши перешкоди і іншим мешканцям в її користуванні. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. (а.с.158-161).

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується.

У судове засідання треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та представник відділ містобудування та архітектури Рожнятівської РДА не з'явилися, про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов'язок щодо повідомлення третіх осіб, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення апелянта та її представника, позивача та його представника, представника третьої особи Сваричівської сільської ради, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в частині, що стосується прав та обов»язків апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1779 га для будівництва та обслуговування зазначеного будинковолодіння, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 21.10.2014 року та копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.7,8,9-11)

ОСОБА_6 є власником ? частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить копія технічного паспорта на житловий будинок, виготовлений 22.08.1988 року, інша ? частина будинковолодіння знаходиться у власності ОСОБА_13

До господарств сторін є спільний заїзд - вулиця загального користування АДРЕСА_3, з приводу ширини якої між ними існує земельний спір.

Рішенням сесії Сваричівської сільської ради №23-2/2015 від 22.12.2015 року затверджено генеральний план с.Сваричів.

Із викопіровки з цього генплану плану встановлено, що ним запроектована громадська дорога по вул.АДРЕСА_3. (а.с.65)

В матеріалах справи міститься план меж земельної ділянки ОСОБА_6 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1250 га, розташованої за адресою АДРЕСА_2, виготовлений ФОП ОСОБА_14 у 2017 році, де відображено межі земельної ділянки відповідача по фактичному землекористуванню, а також опис меж суміжних землевласників та землекористувачів, в тому числі і фактичне розташування вулиці АДРЕСА_3, а саме від А до Б - ОСОБА_15, від Б до В - ОСОБА_7, від В до А - землі загального користування (дорога) .(а.с.64)

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 надано схему забудови земельної ділянки, реконструкції індивідуального житлового будинку та будівництва блоку господарських приміщень ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, затверджену начальником відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА 27 січня 2015 року, де зображено проектне розширення громадської проїзної дороги по вул. АДРЕСА_3 в с. Сваричів між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_16 шириною 8 метрів. (а.с.16)

01 червня 2016 року комісією Сваричівської сільської ради проведено обстеження земельної ділянки ОСОБА_3 та рекомендовано останньому зупинити будівництво огорожі та звернутись в проектну організацію, яка виготовляла технічну документацію для відтворення та винесення в натурі межових знаків, що підтверджується актом Сваричівської сільської ради від 01.06.2016 р. (а.с.61)

У листі від 02.06.2016, адресованому ОСОБА_3, сільський голова с. Сваричів ОСОБА_5 зазначає, що ОСОБА_13 (син відповідачки) встановлював огорожу давно і самовільно не захоплював громадську дорогу. Ширина дороги по вул. АДРЕСА_3 зазначена як проектне розширення дороги, яка повинна становити 8 м. (а.с. 62)

12 червня 2017 року ОСОБА_3, разом із ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_17 зверталися до Сваричівської сільської ради із відповідною заявою для вирішення вказаного земельного спору, у якій просили визначити фактичну ширину вулиці та встановити чиїми діями допущено звуження проїжджої частини дороги. (а.с.12)

Згідно акту комісії з питань земельних відносин Сваричівської сільської ради від 13 червня 2017 року комісією проведено заміри фактичної ширини вулиці АДРЕСА_3. Із схеми, зображеної у акті, ширина громадської проїзної дороги по вул. АДРЕСА_3 в с. Сваричів між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_16 у завужена і становить у місцях виміру 5,50м.; 4,40м.; 4,25м.; 4,10м.; 3,80м.; 3,70м.; 4,27м.; 6,10м.; 6,60м.; 5,50м. (а.с.13)

У відповіді від 05.05.2017 року, наданій на скаргу позивача та жителів вул. АДРЕСА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_17 від 24.04.2017 року про вжиття заходів для вирішення спірного питання, сільський голова с. Сваричів ОСОБА_5 повідомив, що огорожа ОСОБА_16 встановлена близько 15 років тому. Жодних скарг до цього часу від жителів вул. АДРЕСА_3 щодо зменшення ширини дороги в сільську раду не поступало. З метою вирішення спірного питання ОСОБА_3 рекомендовано звернутися до суду. (а.с.14-15)

На підтвердження позовних вимог позивач надав копію технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_11 (колишньому власнику садиби ). (а.с.73-86)

Згідно по господарської книги за ОСОБА_6 числиться 0,07 га земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, про що свідчить довідка Сваричівської сільської ради від 08.12.2017 року.

У листі начальника відділу містобудування і архітектури Рожнятівської РДА Б.Українця від 18.04.2018р. вих. №32/01-18, зазначено, що проектною організацією КП «ГПВАПБ» Рожнятівської районної ради виготовлено ескіз намірів забудови земельної ділянки ОСОБА_3, в якому вказано червоні лінії та проектне розширення дороги по вул. АДРЕСА_3 відповідно до генерального плану с.Сваричів. Відповідно до п. 7.26* ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюються від інших функціональних територій поселень за фіксованими границями - червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання. Огорожа присадибних ділянок не повинна виступати за червону лінію вулиці (п. 3.198 ДБН 360-92**) (а.с. 116).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст 18, 19 39, 71, 78, 83,103,116 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України, ст.ст.376,386,391 ЦК України, встановивши, що ОСОБА_6 самовільно, шляхом встановлення бетонної огорожі, захопила частину громадської дороги по вул. АДРЕСА_3, що перебуває у власності територіальної громади с.Сваричів Рожнятівського району, чим створює перешкоди позивачеві ОСОБА_3 у під'їзді до його будинковолодіння, а також іншим мешканцям вулиці АДРЕСА_3 в користуванні дорогою, ширина якої в межах червоних ліній згідно генерального плану від 22.12.2015 року та ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» повинна становити 8 метрів, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідачки ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні проїздною дорогою шляхом демонтажу встановленої огорожі з проїжджої частини дороги. В частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив з недоведеності зазначеної позовної вимоги, що є підставою для відмови позову в цій частині.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Згідно з пунктами а-г статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб.

Відповідно до ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності .

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ст.39 ЗК України землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою, з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок та норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані положеннями ст.ст. 118 та 125 Земельного кодексу України, а порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування - ст. 123 Земельного кодексу України.

У ст. 152 Земельного кодексу України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема за змістом ч.ч.2 та 3 цієї статті власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 не заперечувала, що вона є землекористувачем і земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 в с.Сваричів Рожнятівського району. Пояснила, що на цій земельній ділянці побудований житловий будинок, співвласником якого вона є. У будинку вона проживає протягом 50 років, коли і було встановлено межові знаки земельної ділянки з дозволу сільської ради. В подальшому частина земельної ділянки нею була огороджена із залишенням відповідної частини для облаштування дороги за рахунок її ж земельної ділянки. Однак технічна документація на цю земельну ділянку нею ще не виготовлена.

Доказів про виділення їй земельної ділянки (рішення сільської ради) і встановлення межових знаків (відповідного акту) суду не представила, мотивуючи тим, що такі документи у неї відсутні. А сільською радою їй надана лише довідка - виписка із погосподарської книги, у якій містяться відомості про виділення їй земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також ОСОБА_19 площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Представник сільської ради у судовому засіданні надав пояснення про те, що генеральний план забудови села затверджений лише 22.12.2015 року, а земельна ділянка, якою користується ОСОБА_6 виділена значно раніше. Лише 22.12.2015 року затверджений генеральний план забудови села, яким запроектовано розширення вулиці АДРЕСА_3 в с.Сваричів до 8 метрів, однак цей проект ще не реалізовано і розширення вулиці у майбутньому матиме не лише за рахунок земельної ділянки відповідача, а й за рахунок інших земельних ділянок, суміжних із територією запроектованої дороги.

Так, механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками визначений Інструкцією, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686

Із змісту цієї Інструкції, зокрема, пунктів 3.9, 3.12 вбачається, що місцезнаходження межових знаків підлягає прив'язці до пунктів державної геодезичної мережі. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним особою.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак на підтвердження позовних вимог позивач не представив суду належних та допустимих доказів.

В матеріалах справи наявні лише докази звернення до сільської ради про вирішення земельного спору, акт комісії про проведення замірів фактичної ширини дороги, схему забудови земельної ділянки позивача із відображення проектного розширення вулиці АДРЕСА_3 та технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі попереднього власника будинковолодіння.

При тому судом не враховано, що тягар доказування обставин, викладених у позові, покладений на позивача, яким не надано жодних доказів про те, у яких межах надавалася земельна ділянка відповідачу (чи визначалися межі на час її надання), якою земельною ділянкою фактично користується відповідач на час виникнення спору, її точне місце розташування, конфігурацію, площу у співвідношенні до запроектованої вулиці АДРЕСА_3 (громадської дороги), доказів, які б свідчили про невідповідність меж земельної ділянки, наданої відповідачу, тим межам, у яких вона надавалася, доказів чи має місце накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, на якій розташована громадська дорога.

Копія плану меж земельної ділянки ОСОБА_6 (а.с.64) не є допустимим доказом порушення відповідачем земельного законодавства, оскільки ця копія належним чином не засвідчена та не зазначено для якої землевпорядної документації цей план складався, чи погоджувалися фактичні межі земельної ділянки, зазначені на плані, із відповідачем, чи закріплення цих меж здійснювалося у її присутності. Крім того, копія цього плану містить креслення, виконані кульковою ручкою і не зазначено ким ці креслення виконані.

Акт від 01.06.2016р. (а.с.61) свідчить про обстеження земельної ділянки позивача, а не відповідача і наявність між сторонами земельного спору. І жодним чином не свідчить про порушення земельного законодавства відповідачем. Тому цей доказ є неналежним.

Схема забудови земельної ділянки позивача (а.с.16), яка дублюється у акті від 13.06.2017 року (а.с.13) знову ж таки свідчить про межі земельної ділянки позивача, а межі земельної ділянки, якою користується відповідач, з відповідачем з урахуванням цієї схеми не погоджувалися і відомостей, що відповідач була присутня під час визначення місця «червоної лінії» відсутні. Крім того, акт від 13.06.2017 року, складений за відсутності відповідача, свідчить про проведення комісією сільської ради обмірів фактичної ширини дороги по вул.АДРЕСА_3 і не дає суду достатніх підстав вважати, що відповідачем порушені вимоги земельного законодавства у спосіб розширення її земельної ділянки за рахунок громадської дороги на час або після встановлення меж земельної ділянки. якою вона користується.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування вказаних у позові обставин.

Для з'ясування обставин щодо порушення меж та накладення земельних ділянок не порушено питання про призначення у даній справі земельно-технічної експертизи, не заявлено такого клопотання і в суді апеляційної інстанції.

Тому у суду не було жодних підстав для задоволення позову і покладення обов'язку на відповідача усунути перешкоди в користуванні громадською дорогою шляхом демонтажу встановленої огорожі.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 24 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні дорогою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк