УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області за головуванням судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.О., представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4, заінтересована особа: ОСОБА_3, про розстрочку виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області із заявою, в якій просив розстрочити виконання рішення суду від 29 травня 2018 року у справі №264/3619/17 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації вартості автомобіля шляхом стягнення з нього щомісячно по 2000 гривень до повного погашення зобов'язань за рішенням суду та до зміни матеріального становища сторін.

В обґрунтування заяви ОСОБА_4 вказував, що рішенням суду в рахунок розділу спільного майна з нього стягнута сума коштів в розмірі 233386,00 гривень. Проте на даний час він не має можливості сплатити вказану суму, так як сплачує аліменти на утримання ОСОБА_3 та дитини. Також на сьогоднішній час він не працевлаштований та не має джерела доходів.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги та просила розстрочити виконання рішення суду.

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти розстрочення рішення суду, вказуючи на те, що ОСОБА_4 з 2005 року по теперішній час працює моряком на іноземних судах, має високу заробітну плату, що дозволяє виконати рішення суду. Також він користується автомобілем в рахунок виплати якого присуджені грошові кошти за рішенням суду.

Суд, вислухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, набутого у шлюбі, задоволено частково.

Визнано автотранспортний засіб Renault Captur, легковий хетчбек-в, чорного кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільним сумісний майном, набутим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в період шлюбу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації 1/2 частки автомобіля половину ринкової вартості автотранспортного засобу Renault Captur, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі 233386 (двісті тридцять три тисячі триста вісімдесят шість) гривень 30 копійок. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/2 частку автотранспортного засобу Renault Captur, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Залишено у власності ОСОБА_4 автотранспортний засіб Renault Captur, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 531 гривня 32 коп.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 08 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Верховний Суд України у пункті 10 Постанови пленуму від 26.12.2003 року N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вказує, що суду у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до ст. 129-1 Основного Закону України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності зі ст. 18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, судове рішення, що набрало законної сили, обов'язкове до виконання і лише за виключних обставин виконання такого рішення може бути відстрочене або розстрочене. Сторона, яка звертається із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Звертаючись із заявою про відстрочення ОСОБА_4 вказував, що не працює з 2005 року, проте вказані факти були спростовані, оскільки під час розгляду справи про поділ майна подружжя було встановлено, що ОСОБА_4 працює моряком. Крім цього, ці обставини підтверджуються письмовими доказами, наданими ОСОБА_3 в цьому судовому засіданні, зокрема паспортом моряка та відмітки в ньому про постійну періодичність рейсів, сертифікати та диплом про присвоєння кваліфікації механіка суден.

Згідно з частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини працевлаштування ОСОБА_4 моряком не були спростовані заявником та підтверджуються як матеріалами даної справи, так і рішенням суду, яке має преюдиціальне значення в цій частині.

Наявність у заявника на утриманні матері або обов'язків по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 не можуть вважатися виключними обставинами, які б істотно ускладнювали виконання рішення або робили його неможливим, тим більше, що заявник ОСОБА_4 не представив відомості про розмір його доходів від здійснення діяльності моряка.

Крім того, суд враховує, що заявник за даним рішенням суду набув одноосібне право власності на автомобіль Рено, який може бути ліквідним майном при виконанні грошового обов'язку за рішенням суду.

Крім цього, заявник просив розстрочити виконання рішення суду до 2000 гривень в місяць при сумі боргу в 233386,30 гривень, що могло призвести до 116 місяців виконання рішення. Проте такі вимоги заявника не відповідають приписам закону, так як частиною 5 статті 435 ЦПК України встановлені часові обмеження, згідно з якими розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так само, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, виконання рішення винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина «судового процесу». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, вказані заявником причини суд не вважає законною підставою для надання розстрочки виконання рішення суду, інших виключних підстав заявником не наведено, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені заяви ОСОБА_4, заінтересована особа: ОСОБА_3, про розстрочку виконання рішення суду відмовити .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Повний текст ухвали виготовлено 01 жовтня 2018 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов