Справа № 200/7363/17
Провадження № 2/200/1392/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі : головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2, про визнання умов кредитного договору недійсними,

В С Т А Н О В И В :

03 травня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08 грудня 2006 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № DNC0GK00000067, відповідно до умов п.1.1. якого було встановлено, що відповідач зобовязується надати позивачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 08.12.2006 по 08.12.2023 включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 22 000,00 доларів США (далі Кредит) на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 3 366,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 22 по 28 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати позивач повинен надавати відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 299,72 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п. 2.2.2 п. 2.2. Договору встановлено, що позивач зобовязується сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту.

Умовами п. 2.2.3. п. 2..2. Договору передбачено, що позивач зобовязується сплатити відповідачу винагороду і комісію згідно п. 1.1. і п. 6.2. даного Договору.

Згідно п. 3.3. Договору Кошти, отримані від позивача для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків відповідача згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі прострочені комісії по Кредиту, далі прострочені винагороди, далі прострочені відсотки, далі прострочені заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позивачем понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотки, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за Кредитом виконується не пізніше дати, зазначеного в п.1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 1.1. даного договору або згідно п. 3.11. даного договору), відсотків, і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими.

Позивач вважає пункт 1.1. Договору, в частині зобовязання позивача сплачувати на користь відповідача винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту (тобто щомісячної комісії за обслуговування кредиту) таким, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже останні повинні бути визнані Судом недійсними саме з дня укладання Договору (тобто з 08.12.2006).

Позивач просить суд: визнати недійсним з дня укладання умови п. 1.1 кредитного договору від 08.12.2006 № DNC0GK00000067, що укладений між позивачем та відповідачем, в частині обовязку позивача сплачувати на користь відповідача винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2017 року позов повернуто позивачеві.

Не погодившись з винесеною ухвалою позивачем подана апеляційна скарга та за розглядом скарги ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2017 року ухвалу суду першої інстанції від 05.05.2017 року скасовано та передано справу на навий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2017 року позов залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду.

06.09.2018 року представник позивача надав клопотання, відповідно до якого позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися. Про дату та час судового засідання відповідач та третя особа були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.12.2006 між позивачем та відповідачем було укладено Договір відповідно до умов п.1.1. якого було встановлено, що відповідач зобовязується надати позивачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 08.12.2006 по 08.12.2023 включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 22 000,00 доларів США (Кредит) на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 3 366,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з 22 по 28 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати позивач повинен надавати відповідачу кошти (щомісячний платіж) у сумі 299,72 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії».

Відповідно до п. 2.2.2 п. 2.2. Договору позивач зобовязується сплачувати відсотки за користування Кредитом відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 даного Договору. Повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту.

Умовами п. 2.2.3. п. 2..2. Договору передбачено, що позивач зобовязується сплатити відповідачу винагороду і комісію згідно п. 1.1. і п. 6.2. даного Договору».

Згідно п. 3.1. Договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту позивач щомісяця в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1. даного Договору».

Умовами п. 3.2. Договору передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушення позивачем зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього Договору, позивач сплачує відповідачу відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,46 % на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позивачем щомісяця в Період сплати понад зазначену в п. 1.1. суми щомісячного платежу за Кредитним договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу й установлення його суми в п. 1.1.).

Відповідно до п. 3.3. Договору кошти, отримані від позивача для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків відповідача згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі прострочені комісії по Кредиту, далі прострочені винагороди, далі прострочені відсотки, далі прострочені заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана позивачем понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), далі комісії, далі винагороди, далі відсотки, далі кредиту. Остаточне погашення заборгованості за Кредитом виконується не пізніше дати, зазначеного в п.1.1. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п. 1.1. даного договору або згідно п. 3.11. даного договору), відсотків, і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими».

Згідно п. 4.1. Договору при порушенні позивачем будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, відповідач має право нарахувати, а позивач зобовязується сплатити відповідачу пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Проте, позивач вважає підпункт 1.1 Договору такими, що порушує його права, як споживча, та просить визнати його недійсними з дня укладання Договору, тобто з 08.12.2006.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Умовами ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами, визначається інформація, яка має бути надана споживачу при укладенні договору споживчого кредитування для здійснення споживачем свідомого вибору. Така інформація не повинна бути нечітка, незрозуміла та подана у двозначний спосіб. В той же час умови Договору, зокрема: «винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту» не відповідає означеним критеріям.

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до положень п. п. 19, 22, 23 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Враховуючи викладене та умови укладеного між сторонами кредитного договору, суд приходить до висновку, що позивач є споживачем продукції (послуги), яка полягає у наданні відповідачем споживчого кредиту для задоволення особистих потреб позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 19 Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Правочини, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, ч. 2, ч. 5, ч. 7 ст. 18 Закону, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 положення пунктів 22, 23 статті1, статті11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Також ч. 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами, передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, судом встановлено, що встановивши в кредитному договорі від 08.12.2006 № DNC0GK00000067 сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 497/2849/15-ц, від 16.05.2018 по справі № 548/264/15-ц, а також постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 по справі № 6-1746цс16, а також в ухвалі ВССУ від 22.03.2017 по справі № 466/7032/15-ц. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 12.09.2012 по справі № 6-80цс12, зазначено, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Нормами ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, п. 1.1 кредитного договору від 08.12.2006 № DNC0GK00000067, який укладений між Позивачем та Відповідачем щодо обовязку Позивача сплачувати на користь Відповідача винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, слід визнати недійсним з моменту укладення даного кредитного договору, тобто з 08.12.2006.

Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави за вимогами немайнового характеру у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13,77-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 256, 257, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів»,ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання умов кредитного договору недійсними задовольнити.

Визнати недійсним, з моменту укладення кредитного договору від 08.12.2006 № DNC0GK00000067, пункт п. 1.1 даного договору, в частині обовязку ОСОБА_2 сплачувати на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20 % від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на користь держави у сумі 704,80 грн.

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.