Справа № 524/3966/18
Провадження № 2/524/1745/18
12.11.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Крижановської Я.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку особи за місцем реєстрації,-
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначає, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстрований її син, ОСОБА_2, який з 1998 року і по день розгляду справи не проживає у даній квартирі. Особистих речей відповідача в квартирі не має.
Позивач ОСОБА_1 просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 74 в буд. № 47 по пров. Героїв Бресту в місті Кременчуці Полтавської області.
Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі .
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини відсутності не повідомляв; про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлений; відзив на позов не подавав.
Третя особа по справі- ТОВ «Житлорембудсервіс» в судове засідання не зявились, про дату , час і місце судового засідання були належним чином повідомлені.
Ухвалою судді від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира № 74 в буд.№ 47 по пров. Героїв Бресту в м. Кременчуці Полтавської області. Вказану квартиру позивач набула у власність на підставі : свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.06.1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 08.06.2010 року за № 1-971, договору дарування частки квартири, посвідченого 05.02.2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, реєстровий № 102.
У вказаній квартирі за даною адресою зареєстрований також син позивача ОСОБА_2 , який з 1998 року в даній квартирі не проживає.
Відповідно до акту ТОВ «Житлорембудсервіс» від 24.05.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 1998 року в квартирі АДРЕСА_2 не проживає , особистих речей його в квартирі не має.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1990 років, жодного разу його в квартирі не бачила.
Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника квартири. Зокрема, позивач вимушена нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятними. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.
Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати , повязані з розглядом справи , покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивач у позові не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат.
Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 74 по пров. Героїв Бресту, 47, в місті Кременчуці Полтавської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення 16.11.2018 року.
Суддя