Постанова

Іменем України

25 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 235/2546/16-ц

провадження № 61-26029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Філатова Вікторія Миколаївна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_6,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року у складі судді Філь О. Є. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Біляєвої О. М., Папоян В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила: визнати незаконними дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Покровський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Донецькій області) Філатової В. М. щодо ухвалення постанови від 08 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 235/2546/16-ц, виданим на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на її утримання аліментів на час вагітності в розмірі 3 тис. грн, починаючи з 13 квітня 2016 року до народження дитини; скасувати зазначену постанову; зобов'язати державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області поновити стягнення аліментів на її користь до досягнення сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. Скарга мотивована тим, що 16 червня 2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого листа. У зв'язку з народженням сина вона 27 березня 2017 року подала до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області заяву, в якій просила продовжити стягнення з ОСОБА_7 на її утримання аліментів до досягнення дитиною трьох років. Незважаючи на це, 08 серпня 2017 року державний виконавець ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання рішення суду в повному обсязі.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Визнано дії державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В. М.щодо закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 235/2546/16-ц, виданим 28 квітня 2016 року на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів під час вагітності, протиправними. Скасовано постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В. М.від 08 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 235/2546/16-ц. Зобов'язано державного виконавця Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатову В. М.поновити стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на її утримання з дня народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 13 жовтня 2019 року, за виконавчим листом № 235/2546/16-ц.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що, ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання рішення суду в повному обсязі, державний виконавець не врахував, що аліменти, присуджені дружині під час вагітності підлягають сплаті після народження дитини без додаткового рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року та Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що в рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року, яким присуджено стягувати з нього аліменти на утримання ОСОБА_4 на час вагітності, зазначено кінцевий строк сплати аліментів - до народження дитини. Тому державний виконавець правомірно ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки після народження дитини підстави для подальшого виконання вказаного рішення суду відсутні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що наведені ОСОБА_6 доводи були предметом розгляду судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу № 235/2546/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до статті 383 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судами встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 квітня 2016 року присуджено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання на час вагітності в розмірі 3 тис. грн, починаючи з 13 квітня 2016 року до народження дитини.

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_4 виданий виконавчий лист, який нею був пред'явлений до виконання.

16 червня 2016 року державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_7

У зв'язку з тим, що на час народження дитини ОСОБА_6 мав заборгованість зі сплати аліментів, виконавче провадження не було закінчено.

27 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про продовження стягнення з ОСОБА_6 на її користь аліментів до досягнення дитиною ОСОБА_7 трьох років. Вказана заява не була розглянута.

08 серпня 2017 року державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатовою В. В. ухвалена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону № 1404-VIII (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Відповідно до частин першої другої, п'ятої статті 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

За змістом наведеної правової норми, хоча право на утримання у зв'язку з вагітністю припиняється з моменту народження дитини, одночасно за необхідних умов виникає право на утримання відповідно до частини другої вказаної статті. Тому після народження дитини немає необхідності повторно звертатися до суду з іншою вимогою - про надання утримання до досягнення дитиною трьох років. Право особи на утримання у зв'язку з проживанням з нею дитини триває до досягнення дитиною трирічного віку.

Суди попередніх інстанцій, врахувавши фактичні обставини справи та вимоги закону, дійшли правильного висновку про те, що у державного виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_4 звернулася до Покровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про продовження стягнення аліментів до ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження. Тому батько дитини має утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець правомірно ухвалив постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки після народження дитини відсутні підстави для подальшого виконання рішення суду, не заслуговують на увагу.

Як було зазначено вище, право на утримання у зв'язку з вагітністю жінки припиняється з моменту народження дитини, однак з цього часу виникає право на утримання дружинидо досягнення дитиною трьох років. Тому немає необхідності повторно звертатися до суду з такою вимогою.

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов