Постанова

Іменем України

5 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 209/3109/15-ц

провадження № 61-23748 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області;

треті особи: приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков ВолодимирЮрійович, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі судді Лобарчук О. О. від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Каратаєвої Л. О., Макарова М. О., від 5 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області (далі - Дніпровський ВДВС Дніпродзержинський МУЮ Дніпропетровської області), треті особи: приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», (далі - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція»), приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков В. Ю., ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання акту про проведення торгів з реалізації нерухомого майна та свідоцтва про право власності недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що під час розслідування кримінального провадження за звинуваченням посадової особи Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської областійому стало відомо про те, що квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності, було реалізовано на прилюдних торгах у порушення вимог діючого законодавства України.

Зазначене підтверджується вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року, який набрав законної сили, зі змісту якого вбачається, що заступник начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_10, якій було достовірно відомо про те, що реалізація арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4., експертною вартістю 101 тис. грн, не здійснювалася та грошові кошти від його реалізації на депозитний рахунок Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської областіне надходили, у порушення підпункту 4.9. Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5, яким передбачено, що після повного розрахунку за придбане майно, на підставі протоколу державний виконавець складає акт про проведення аукціону і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, зловживаючи службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби щодо своєчасного повного та неупередженого примусового виконання рішень, передбачених законом, підриваючи авторитет та престиж органів державної влади, незаконно склала, підписала від свого імені та затвердила від імені начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Букші Д. М. відбитком факсиміле зі зображенням підпису Букші Д. М., та відбитком круглої печатки Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, до яких вона мала доступ, завідомо неправдивий офіційний документ - акт про проведення 27 вересня 2010 року спеціалізованою торговельною організацією ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1,яка належала ОСОБА_4, тобто йому, експертною вартістю 101 тис. грн, в якому зазначила, що переможцем аукціону став ОСОБА_7, яким сплачено за придбане майно суму 75 800 грн.

У подальшому ОСОБА_7 на підставі незаконного акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна 29 липня 2011 року оформив у приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ЖидковаВ. Ю. свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру.

Позивач вважав, що вищезазначеним незаконними діями порушено його права, внаслідок яких він був безпідставно позбавлений права власності на квартиру.

Посилаючись на вищевикладені обставини, встановлені вироком суду, що набрав законної сили, які в силу частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року не підлягають доказуванню, ОСОБА_4 просив суд: визнати акт про проведення прилюдних торгів від 27 вересня 2010 року з реалізації арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, недійсним; визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ім'я ОСОБА_7, недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини незаконності проведення прилюдних торгів арештованого майна встановлені вироком суду від 16 квітня 2014 року, і саме з цієї дати позивач мав право протягом трьох місяців, як того вимагає положення статті 48 Закону України «Про іпотеку», оскаржити їх результати в суді, чого ним зроблено не було. При цьому вартість іпотечного майна у розмірі 101 тис. грн, яка не оспорюється позивачем, було стягнуто на користь останнього у відшкодування майнової шкоди із засудженої особи вищевказаним вироком суду, який позивач також не оскаржив.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_7, як переможця торгів, та ОСОБА_8, яка на час розгляду справи є власником спірної квартири, що унеможливлює встановити фактичні обставини справи у порядку статей 212, 213-214 ЦПК України 2004 року, у зв'язку з цим підстав для задоволення позову не вбачається.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин статті 48 Закону України «Про іпотеку», оскільки обов'язковою умовою для застосування цієї норми Закону є проведення прилюдних торгів, чого не мало місця, так як вироком суду Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року, який набрав законної сили, було встановлено, що прилюдні торги взагалі не проводилися, а виготовлення акту про проведення торгів є результатом злочинних дій державного виконавця, а не наслідком проведення торгів. Також висновок апеляційного суду про незалучення ОСОБА_7, як переможця торгів, та ОСОБА_8, яка є власником спірної квартири, до участі у справі в якості співвідповідачів є помилковим, оскільки їхній процесуальний статус в якості третіх осіб найбільш повно відповідає визначенню третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яке передбачене цивільним процесуальним законодавством України.

У вересні 2017 року ОСОБА_7, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, в якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи ОСОБА_4 - безпідставними. Під час розгляду справи він неодноразово зазначав, що його не залучено до участі у справі в якості відповідача, адже позовні вимоги стосувалися його як відповідача, а не третьої особи. Незважаючи на це позивачем були проігноровані як його пояснення, так і роз'яснення суду щодо залучення його до участі у справі в якості відповідача. Крім того, позовна вимога про визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійсним не може бути заявлена до Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, оскільки виконавча служба не є органом, що видає свідоцтво про право власності. Також за цією позовною вимогою відсутній предмет спору, оскільки свідоцтво про право власності, яке позивач просить визнати недійсним, втратило свою юридичну силу внаслідок укладання з ОСОБА_8 договору купівлі-продажу спірної квартири. Отже, позивач висунув позовні вимоги до неналежного відповідача, а також вимоги, по яким відсутній предмет спору.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що на виконання судового наказу № 2н-294 від 22 квітня 2009 року, виданого Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» кредитної заборгованості Дніпровським ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області було проведено прилюдні торги з реалізації іпотечного майна боржника.

Відповідно до акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки від 11 липня 2011 року, було реалізоване майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_4, експертною вартістю 101 тис. грн, переможцем яких став ОСОБА_7 (а. с. 7).

29 липня 2011 року на підставі вищевказаного акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки, ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29 листопада 2012 року, який укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_10 було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених частиною першою статті 364, частиною першою статті 366, частиною першою статті 367 КК України та на підставі частини першої статті 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді двох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі статті 79 КК України з іспитовим строком на два роки. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 101 тис. грн у рахунок погашення завданої злочинними діями майнової шкоди (а. с. 9).

Зазначений вирок суду ОСОБА_4 не оскаржував.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 33, 36, 119 ЦПК України 2004 року на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (стаття 33 ЦПК України 2004 року).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Судами встановлено, що позивач пред'явив позов про оскарження торгів. Відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу й такий правочин може бути визнано недійсним.

Покупцем за результатами торгів є переможець торгів ОСОБА_7, який у подальшому відчужив майно ОСОБА_8

Отже, оспорюючи торги, належними відповідачами у цій справі, є ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року.

Процесуальний статус відповідача та третьої особи суттєво відрізняється сукупністю процесуальних прав та обов'язків, наприклад, третя особа не має права на заявляння про пропуск позовної давності тощо.

Як суд, так і ОСОБА_7 звертали увагу позивача на залучення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як співвідповідачів, проте позивач заперечив. Без його заяви таке процесуальне питання суд вирішити не може, так як це було б порушенням частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року і принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Отже, в цій частині доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними, так як суд не може, захищаючи порушені права однієї особи, порушувати права інших осіб.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не було залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: ОСОБА_7, як переможця прилюдних торгів, та ОСОБА_8, яка є власником спірної квартири, що унеможливлює встановити фактичні обставини справи у порядку статей 212, 213-214 ЦПК України 2004 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Разом з тим ОСОБА_4 не позбавлений можливості пред'явити позов до належних відповідачів на зазначених підставах.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк