КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 369/3033/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2799/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова Д.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: заступник директора Департаменту, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Синтез», -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року заявник звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВГІ № 25746336 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09р. від 18 листопада 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зазначила, що в ході виконання зазначеного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вовченком О.В. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 25746336 від 8 серпня 2011року, відповідно до якої стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн.

Також зазначила, що 13 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві - АБ «Синтез», відповідно до якої виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18 листопада 2009 року про стягнення Боржника на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на підставі п.1. ч.1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»( в редакції, що діяла на той час № 606-14) повернуто стягувачеві.

Скаржнику стало відомо, що арешти, накладені у ВП № 25746336 з рухомого та нерухомого майна, коштів які належать ОСОБА_3 зняті не були, не дивлячись на те, що виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18 листопада 2009 року повернуто Стягувачу, а Постанова про стягнення виконавчого збору від 8 серпня 2011 року взагалі не була пред'явлена як виконавчий документ до виконання.

Крім того, зазначила, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній той час № 606-14) визначено строк на пред'явлення такого виконавчого документу до виконання в 1 рік, а з її винесення пройшло більше 6 років.

У зв'язку із викладеним, просила суд зобов'язати заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, які належать ОСОБА_3, накладених у виконавчому провадженні ВП № 25746336 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09 від 18 листопада 2009 року про стягнення із Боржника ОСОБА_3 на користь АВ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року скаргу задоволено.

Зобов'язано заступника директора Департаменту, Начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 зняти арешти з усього рухомого та нерухомого майна, коштів, яке належить ОСОБА_3, накладених у виконавчому провадженні ВП № 25746336 із примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09 від 18 листопада 2009 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003, 47 гривень, 1 700 гривень державного мита та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні скарги, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВГІ № 25746336 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990/09року від 18 листопада 2009 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В ході виконання зазначеного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вовченком О.В. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 25746336 від 8 серпня 2011 року, відповідно до якої стягнуто з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 3 385 473,35 грн.

13 червня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві - АБ «Синтез», відповідно до якої виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2990 від 18 листопада 2009 року про стягнення солідарно із ОСОБА_3 на користь АБ «Синтез» заборгованості у розмірі 33 853 003,47 грн., 1700 грн. державного мита та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на підставі п.1. ч.1. ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови) повернуто стягувачеві.

23 серпня 2017 через Боржник звернулася до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою, в якій просила зняти всі арешти з рухомого та нерухомого майна. Однак письмової відповіді так і не тримала.

19 грудня 2017 представнику Боржника при поданні заяви на ознайомлення з матеріалами ВП № 2574636 стало відомо, що матеріали зазначеного ВП знищені, а тому ознайомитися з ними немає можливості.

Боржник через свого представника повторно звернулася до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 17 січня 2018 року та просила зняти зазначені вище арешти, а також надати письмову інформацію щодо наявності матеріалів виконавчого провадження ВП № 2574636

6 березня 2018 року представником скаржника отримано відповідь, де відмовлено у знятті арештів з майна Заявника, не дивлячись на той факт, що письмово підтверджено відсутність матеріалів ВП № 25739605, оскільки вони знищені відповідно до Акту від 27 лютого 2017 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 26469181), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого листа) визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не здійснені відповідні процедурні дії по зняттю арешту з майна, що в свою чергу перешкоджає реалізації прав скаржника.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що в рамках даного виконавчого провадження 8 серпня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_3, а тому при поверненні виконавчого документа стягувачеві державним виконавцем правомірно не знято арешт з майна боржника, оскільки такі доводи спростовуються встановленими обставинами у справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 8 серпня 2011 року державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 3385473 грн. 35 коп.

При поверненні виконавчого листв стягувачеві 13 червня 2013 року постанову про стягнення виконавчого збору направлено до органу ДВС за підвідомчістю та місцем виконання.

Проте судом встановлено і підтверджено представником скаржника в суді апеляційної інстанції, що дана постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору боржнику не направлялась, як не направлялась і на примусове виконання до органу ДВС за місцем виконання.

Виконавче провадження на час розгляду даної справи знищено.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік обов'язків виконавців, до яких відносяться зобов'язання здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

До прав виконавця відноситься, зокрема, проведення перевірок виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладення арешту на майно боржника, опечатування, вилучення, передача такого майна на зберігання та реалізація його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла під час повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 26469181), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відтак, враховуючи положення вищезазначеної норми, державним виконавцем не здійснені відповідні процедурні дії по зняттю арешту з майна, що в свою чергу перешкоджає реалізації прав скаржника, оскільки відповідно до постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавчий документ №2-2990 був повернутий стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача без виконання, однак відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документу стягувачу без виконання арешт майна не був знятий.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані і не спростовуються доводами апеляційної скарги, та колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді