АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Харків

справа № 640/17248/16-ц

провадження № 22-ц/790/4386/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Маміної О.В.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року, ухваленого суддею Шмадченко С.І.,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2, в якому просив усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул.Петровського) в м.Харкові.

Позов мотивований тим, що позивач на підставі договору дарування частини квартири, укладеного 25 березня 2015 року є власником 40/100 частин комунальної квартири №4 розташованої у будинку №24 по вул. Ярослава Мудрого в м. Харкові. Іншими співвласниками комунальної квартири є ОСОБА_2 (39/100 частин) та ОСОБА_3 (21/100частин).

Частина квартири на яку він набув права власності складається з приміщень: №3-житлова кімната площею 29,1 кв.м., №4 житлова кімната площею 18,3 кв.м., №5 житлова кімната площею 13,4 кв.м., підсобні приміщення №13- кухня площею 5,0 кв.м., №13а санвузел площею 3,0 кв.м.

У належних йому приміщеннях він провів ремонтні роботи, поставив нові вхідні двері. Відповідач перешкоджає йому у користуванні квартирою: поставила додатковий замок на вхідних дверях та відмовляється давати ключі.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 у комунальну квартиру АДРЕСА_2 в якій йому належить 40/100 часток, що становить 60,8 кв.м. житлової площі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551 грн.20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не дає можливості позивачу вселитися у спірну квартиру, що свідчить про створення перешкод у користуванні позивачем своєю власністю, а тому у відповідності до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 С,А. у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що площа кімнат, вказана позивачем не відповідає даним технічного паспорту, тому неможливо фактично встановити, чи правильно розрахована частка у спільному майні, чи не порушуються права інших співвласників у разі вселення позивача до спільної квартири.

Висновок суду про те, що відповідач встановила додаткові замки на двері, не підтверджено жодним доказом, оскільки квартира належить трьом співвласникам і замок міг встановити будь-який співвласник спірної квартири.

Позивач не здійснив спроб домовитися з відповідачем щодо володіння та користування майном, яке є у спільній частковій власності, що свідчить про відсутність порушень прав позивача та передчасність звернення до суду за захистом нібито порушеного права.

Суд першої інстанції не дослідив технічну можливість вселення позивача, порядок володіння та користування спільним майном.

Позовні вимоги про вселення учасника спільної власності до іншого за відсутності можливості надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності не є належним способом захисту права власності і задоволенню не підлягають.

Представником позивача ОСОБА_4 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 25 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на праві власності належить 40/100 частин комунальної квартири № 4 з відповідною частиною місць спільного користування за адресою: м.Харків, вул. Ярослава Мудрого (колишня вул.Петровського) № 24 .

Загальна площа комунальної квартири складає 205,5 кв.м., житлова площа 144,1 кв.м. Квартира складається з 8ми житлових кімнат .

39/100 частин комунальної квартири з відповідною частиною місць спільного користування на праві власності належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6

21/100 частин комунальної квартири на праві власності належать ОСОБА_3, яка померла 30 серпня 2015 року.

Житлова площа 40/100 частин комунальної квартири становить 60,8 кв.м., про що зазначено у договорі дарування частини квартири від 25.03.2011 року (а.с.150).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що визначено частиною першою статті 316 ЦК України.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частина перша статті 317 ЦК України.

За приписами частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідач у справі, як зазначено судом, є власником 39/100 частин зазначеної вище квартири. При цьому, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що власником 39/100 квартири є не вона, а її неповнолітній син ОСОБА_7, але доказів своїх доводів відповідач суду апеляційної інстанції не надала.

З огляду на те, що законний представник неповнолітнього сина його мати була залучена до участі у справі, судова колегія відхиляє ці доводи, як такі, що не спростовують висновків суду.

Також, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі третього співвласника 21/100 частини квартири, з тих підстав, що позивач не заявляв про порушення його законних прав іншими особами, крім відповідача.

З огляду на зміст позовних вимог щодо порушення права позивача, то він позивається до порушника його права користування власністю, а саме до ОСОБА_2 Позовні вимоги щодо права власності позивач не заявляв, тому залучення до участі у справі всіх співвласників судова колегія вважає недоцільним.

Доводи апеляційної скарги, що можливість вселення власника в житлове приміщення лише за умов виділення його частки в натурі є такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України та ст. 155 ЖК УРСР власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Інші доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності факту порушення прав позивача саме відповідачем спростовується матеріалами справи, які містять відповідні докази.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, дійшов правильного висновку, що відповідач створює перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю, а тому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8

повний текст постанови

складено 25 вересня 2018 року