АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5237/18 Справа № 201/5359/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Тюрккан Мюджахіт, Тюрккан Лютфю, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2018 року вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій акредитованими субєктами Міністерства юстиції України, в тому числі, але не виключно, будь-якими реєстраторами та нотаріусами вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення будь-яких змін щодо ТОВ «Дніпроолія», в тому числі, змінювати склад засновників ТОВ «Дніпроолія», вносити (реєструвати) зміни до статуту ТОВ «Дніпроолія», адреси або будь-яких інших змін щодо ТОВ «Дніпроолія».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існує реальна загроза невиконання судового рішення, заявлені заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо ТОВ «Дніпроолія», є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, а відтак й порушить його право на судовий захист.

В апеляційній скарзі, поданій у червні 2018 року, представник ТОВ «Дніпроолія» ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права (ч.2 ст149, ч.1,2 ст.150, ст.ст. 151, 153,154,260 ЦПК України), оскільки спір є штучним, заходи забезпечення позову жодним чином не пов'язані з предметом спору, не відповідають критеріям розумності, адекватності та обгрунтованості, а судома взагалі не мотивовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не забезпечено збалансованості інтересів сторін. Позивачем не наведено та не підтверджено доказами жодної конкретної обставини, яка б вказувала на те, що ТОВ «Дніпроолія» вчиняються дії, спрямовані на відчудження належних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Тюрккан Мюджахіт, Тюрккан Лютфю, ОСОБА_8 часток у статутному капіталі ТОВ «Дніпроолія» і що такі дії пов»язані з пред»явленням ОСОБА_3 позовної заяви, а отже позивачем не доведено, що ТОВ «Дніпроолія» ухиляється від виконання неіснуючого зобов'язання. Забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій акредитованими субєктами Міністерства юстиції України, в тому числі, але не виключно, будь-якими реєстраторами та нотаріусами вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо внесення будь-яких змін щодо ТОВ «Дніпроолія», в тому числі, змінювати склад засновників ТОВ «Дніпроолія», вносити (реєструвати) зміни до статуту ТОВ «Дніпроолія», адреси або будь-яких інших змін щодо ТОВ «Дніпроолія», жодним чином не пов'язане з предметом спору, та є втручанням у господарську діяльність ТОВ «Дніпроолія», та створює перешкоди у її здійсненні протягом розгляду справи судом.

Таким чином, вживаючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не переконався на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, чи виник насправді спір між сторонами, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не врахував, що вимоги заявника щодо забезпечення позову не відповідають критеріям розумності, адекватності та обгрунтованості, а між вжитими заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги відсутній будь-який правовий зв'язок.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано зустрічне забезпечення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову в майбутньому.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції у повному обсязі не пересвідчився в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не зясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суддя першої інстанції в порушення вищезазначених норм чинного законодавства не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не встановив наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а також не наведено обґрунтувань доцільності вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами, що не може бути визнано обґрунтованим, а тому грубо порушує права ТОВ «Дніпроолія».

Також суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити зокрема пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищезазначених обставин та кількості допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроолія» ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_9

ОСОБА_10