Дата документу 29.11.2018 Справа № 317/761/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/761/18 Головуючий у 1-й інстанції: Яркіна С.В.
провадження № 22-ц/807/364/18 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И ЛА:

В березні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 27.12.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобіганню виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень ( в еквіваленті 500 гривень за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5 % від суми позову. Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 Договору, Банк має право вимагати достроково виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.01.2018 року має заборгованість - 116990,00 грн., яка складається з наступного: - 5916,07 грн. - заборгованість за кредитом; - 111073,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання свої зобов'язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином позивач, просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 116990,00 грн. за кредитним договором № б/н від 27.12.2010 року; судові витрати у розмірі 1762,00 гривень.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року у задоволені позову відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне та необ'єктивне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 вересня 2018 року (а.с.213), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 12.10.2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк».

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 12.09.2018 року та копію апеляційної скарги ОСОБА_3 отримав 18.09.2018 року (а.с. 216).

02 жовтня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, відповідно до укладеного договору № б/н від 27.12.2010 року, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банка, складає між ним та Банком Договір.

Проте свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував, в зв'язку з чим станом на 10.01.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 116990,00 грн.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з пунктом 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, з посиланням на норму ст. 212 ЦК України, встановлено, що в разі наявності простроченого кредиту (Овердрафту) строком повернення кредиту (Овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості (а.с. 34).

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 212 ЦК України, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Такою відкладальною обставиною, яка обумовлює настання обов'язку у відповідача ОСОБА_3 сплатити на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, сторонами визначено настання 211-го дня з моменту виникнення простроченої заборгованості відповідача перед позивачем.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем виникла 30 серпня 2011 року і становить 67,6 грн. (а.с. 6, зворот).

Ніяких дій, які б свідчили про переривання перебігу строку позовної давності після цієї дати саме відповідачем не було вчинено, таким чином, Банку, з урахуванням вимог п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, починаючи саме з 29 березня 2012 року (наступний день після дня настання обставини, що визначена сторонами як відкликальною) було достеменно відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому саме з цієї дати і розпочався перебіг строку позовної давності.

Згідно довідки наданої Банком, ОСОБА_3 згідно договору №б/н від 27.12.2010 отримав картку НОМЕР_1, яка має термін дії до останнього дня 11.2014 року (а.с. 156).

Проте до суду Банк звернувся 15.03.2018 року (згідно поштовому штампу на конверті) (а.с. 46), тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

ОСОБА_3 скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України у відзиві на позовну заяву подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с 64-65).

Пунктом 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Основним доводом апеляційної скарги є те що, строк позовної давності був перерваний шляхом списання коштів у відповідності до п. 1.1.3.1.3 Кредитного договору.

Вказаний довід не може бути прийнятий до уваги з наступних підстав.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-2891цс16.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 31 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: