Справа № 307/2275/17
Провадження № 2/307/177/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Гримут В.І.

при секретарі Ком'яті Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Посилається на те, що 09.11.2009 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі продажу, відповідно до якого сторони зобов'язалися у строк не пізніше 09.11.2015 р. укласти основний договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала продавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. від 17.08.2007 р., за реєстровим номером 2935.

Відповідно до п. 2 договору ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 аванс-завдаток у розмірі 20000 доларів США, що на момент укладення договору становило 163000 грв.

Згідно до п. п. 6 та 8 договору про час укладення основного договору продавець повинен повідомити покупця за два тижні до моменту укладення основного договору, але основний договір повинен бути укладений не пізніше ніж 09.11.2015 р., що продавець не вчинив. Продавець зобов'язується в строк до 09.11.2015 р. отримати у відповідних державних органах та установах всі необхідні документи для укладення основного договору, а також надати покупцю всю технічну документацію на квартиру, що також продавець не виконав.

Після спливу терміну укладення основного договору, а саме з 09.11.2015 р., покупець неодноразово звертався до продавця щодо виконання умов договору, однак останній ігнорує його вимоги, уникає зустрічей, а своєю поведінкою демонструє небажання виконувати умови договору, чим самим порушує свої зобов'язання, передбачені п. 6 та п. 8 договору.

Пунктом 11 договору передбачено, що в разі невиконання продавцем умов договору, а так само і в разі якщо продавець відмовляється від укладення осинового договору з будь-яких підстав, він зобов'язується повернути покупцю подвійну суму завдатку. Тобто, сума повернення продавцем покупцеві коштів повинна становити 40000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає - 1040127.32 грв.

Таким чином, відповідно до вищевказаного договору відповідачка зобов'язана повернути позивачу подвійну суму завдатку, тобто 40000 доларів США, однак вона відмовляється сплачувати вказану суму, що змушує позивача звернутись до суду для відновлення свого порушеного права.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що з 2007 року квартира АДРЕСА_1 перебувала в іпотеці.

На початку 2014 року відповідачка повідомила позивача про те, що відмовляється від продажу квартири та укладення основного договору купівлі-продажу квартири, оскільки банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на цю квартиру.

01.04.2014 р. Тячівським районним судом ухвалено рішення про звернення стягнення на квартиру, про що позивач дізнався у середині квітня 2014 року.

З цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Таким чином, позивач звернувся до суду за межами строку позовної давності.

Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 частин 1-4 цього ж Кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ч.ч. 1, 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 42 ч. 1 п. 2 цього ж Кодексу визначено, що учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

З приписів ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтями 526 та 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2009 р. між продавцем ОСОБА_4 (яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4) та покупцем ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким покупець зобов'язується придбати у продавця, а продавець зобов'язується продати покупцю квартиру АДРЕСА_1

Пунктами 2 та 6 цього договору визначено, що на підтвердження наміру укласти основний договір покупець до підписання цього договору та його нотаріального посвідчення передає продавцю аванс - грошову суму в розмірі 20000 доларів США, що на момент укладення цього договору за домовленістю сторін є еквівалентом 163600 грв. Про час укладення основного договору продавець повинен повідомити покупця за два тижні до моменту укладення такого основного договору. При цьому сторони встановили, що основний договір має бути укладений та підписаний у строк до 09.11.2015 р.

Сторони також взяли на себе зобов`язання згідно яких в разі невиконання продавцем умов цього договору, а так само і в разі якщо продавець відмовиться від укладення основного договору з будь-яких підстав він зобов`язується повернути покупцю подвійну суму завдатку. В разі невиконання покупцем умов цього договору, а так само і в разі його відмови від укладення основного договору з будь-яких підстав, він зобов`язується аванс - гроші в сумі 20000 доларів США, залишити продавцю (п.п. 11, 12).

Обумовлені у договорі кошти були передані позивачем відповідачці до підписання договору, що підтверджується пунктом 2. Тобто взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 виконав.

Із викладеного убачається, що договір укладений між сторонами 09.11.2009 р. по своїй суті був договором завдатку, так як він повністю відповідає вимогам статей 570, 571 ЦК України. Згідно вказаних статей завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Не дивлячись на те, що у договорі укладеному між сторонами двічі вжито термін «аванс» (п.п. 2, 12), суд вважає, що вони укладали саме договір завдатку, так як по-перше, це випливає із змісту договору, а по-друге, у пункті 11 договору, де йдеться про відповідальність продавця за невиконання умов договору, зазначено саме про подвійну суму завдатку.

Твердження представника відповідачки про те, що позивачу було відомо про знаходження квартири зазначеної у договорі в іпотеці у банку, а також про те що вона повідомляла ОСОБА_3 про наявність судового рішення про звернення банком стягнення на квартиру у квітні 2014 р. суд до уваги не приймає, так як вони не підтверджені жодними доказами.

Наявність договору іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 не могла бути перешкодою для укладення попереднього договору між ОСОБА_3 та відповідачкою про купівлю-продаж тієї ж квартири, так як у цьому договорі сторони досягли згоди, що основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений не пізніше 09.11.2015 року, тобто через 6 років. Отже відповідачка знаючи що її квартира знаходиться у заставі взяла у позивача 20000 доларів та підписала договір свідомо взявши на себе зазначену в п. 11 матеріальну відповідальність. Неможливість виконання зобов`язання, викликана зверненням банком стягнення на квартиру, настала 01.04.2014 року, тобто через чотири з половиною років після укладення договору однак відповідачка не вжила ніяких заходів щодо повернення навіть суми завдатку отриманої від позивача.

За таких обставин у даному випадку не можуть бути застосовані норми ст. 571 ч. 3 ЦК України згідно яких у випадку неможливості виконання зобов`язання поверненню підлягає тільки завдаток.

Згідно ст. 610, ст. 611 ч. 1 та ст. 612 ч. 1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачка зобов'язана повернути ОСОБА_3 подвійну суму завдатку у розмірі 40000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на момент звернення з цим позовом еквівалентно 1040127.32 грв.

У відповідності ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку.

За таких обставин, керуючись ст. 12 ч.ч. 1-4, ст. 42 ч. 1 п. 2, ст. 76, ст. 77 ч.ч. 1, 2, ст. 78, 79, 80 ч. 2, ст. 81 ч.ч. 1, 5, 6, ст. 83 ч. 1, ст.ст. 95, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 4, ст.ст. 526, 527, 570, 571, 610, ст. 611 ч. 1 та ст. 612 ч. 1 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканки АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 40000 (сорок тисяч) доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 1040127 (один мільйон сорок тисяч сто двадцять сім) гривень 32 коп. та вісім тисяч гривень судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.11.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.