МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №521/7977/18
Пр. №2/521/3134/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Романюк О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, уточненим у подальшому до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 30 травня 2014 року померла її мати, ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дубова, 29, та належали їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2005 року, договору купівлі-продажу від 25 вересня 2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 травня 2008 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є вона, ОСОБА_2, рідна донька померлої. Зазначала, що вона, як спадкоємиця першої черги за законом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, шляхом звернення в установлений законом строк до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було видано державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з надвірними спорудами під №29, розташованого по вул. Дубова, в м. Одесі, та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована по вул. Дубова, 29, в м. Одесі, про що був наданий лист від 03 травня 2018 року №1851/02-14.

В обґрунтування своєї відмови, державним нотаріусом було зазначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Вказувала, що оскільки заявник надала до нотаріальної контори нотаріально посвідчений договір розподілу земельної ділянки від 25 вересня 2008 року, відповідно до якого у власність ОСОБА_3 переходить земельна ділянка, площею 0,0362 га, кадастровий номер :57:003:11, а у власність ОСОБА_4 переходить земельна ділянка площею 0,0238 га кадастровий номер якої :57:003:0012, то остання при житті після посвідчення вказаного договору повинна була отримати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку і відомості про розподіл земель між власниками та користувачами повинні бути внесені до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки при житті ОСОБА_4 це не зробила, то у неї не виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0238 га, тому державний нотаріус рекомендував їй звернутися до суду.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дубова, 29, кадастровий номер :57:003:0008, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала на праві власності ОСОБА_4, померлій 30 травня 2014 року.

Позивачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 05 квітня 2018 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити (а.с. 4).

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що Абова (дівоче - ОСОБА_4) О.О. є рідною донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 71).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 72).

03 жовтня 2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 73).

30 травня 2014 року ОСОБА_4, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 94 звор.).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі, який належав померлій на праві власності: 24/25 частки - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 23 березня 2005 року за реєстровим №1-1089, право власності на яку зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 18 квітня 2005, реєстраційний номер: 10034139, в книзі: 266-148, номер запису: 40988; 1/25 частка - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25 вересня 2008 за реєстровим №3189, право власності на яку зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 16 жовтня 2008, реєстраційний номер: 10034139, в книзі: 266-148, номер запису: 40988 та частини земельної ділянки, площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі, та належала померлій на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 травня 2008 року (а.с. 8, 15,16).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2, рідна донька померлої, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом звернення в установлений законом строк до Сьомої одеської державної нотаріальної контори, а саме 22 жовтня 2014 року із заявою про прийняття спадщини (а.с. 79).

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі, належала на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 31 травня 2008 року (а.с. 16).

Судом встановлено, що при житті, а саме 25 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було оформлено нотаріально посвідчений договір розподілу земельної ділянки від 25 вересня 2008 року, відповідно до якого у власність ОСОБА_3 переходить земельна ділянка, площею 0,0362 га, кадастровий номер :57:003:11, а у власність ОСОБА_4 переходить земельна ділянка площею 0,0238 га, кадастровий номер якої :57:003:0012.

Відповідно до п. 13 вказаного Договору, цей договір є підставою для отримання власниками Державних актів на право власності на земельну ділянку на розділенні земельні ділянки (а.с. 17).

Отже, після укладення даного договору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повинні були отримати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, і відомості про розподіл земель між власниками та користувачами повинні були бути внесені до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Встановлено, що 27 березня 2015 року на імя ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по вул. Дубовій, 29, в м. Одесі (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0238, кадастровий номер :57:003:11, яка розташована по вул. Дубова, 29, в м. Одесі, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,0238, кадастровий номер :57:003:11, що підтверджується листом державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 03 травня 2018 року №1851/02-14 (а.с. 9).

В обґрунтування своєї відмови, державним нотаріусом було зазначено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору розподілу земельної ділянки від 25 вересня 2008 року, відповідно до якого у власність ОСОБА_6 переходить земельна ділянка, площею 0,0362 га, кадастровий номер :57:003:11, а у власність ОСОБА_4 переходить земельна ділянка площею 0,0238 га кадастровий номер якої :57:003:0012, тому остання при житті після посвідчення вказаного договору повинна була отримати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку і відомості про розподіл земель між власниками та користувачами повинні бути внесені до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, оскільки при житті ОСОБА_4 це не зробила, то у неї не виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0238 га.

Таким чином, оскільки частки у праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі, не визначені, то відповідно до ст. 368 ЦК України вказана земельна ділянка належала їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 належало на праві власності ? частина земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі.

Факт належності ОСОБА_4 на праві власності ? частини земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29 в м. Одесі, відповідачкою не заперечується.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 належало на праві власності ? частина земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29, в м. Одесі, яка увійшла до складу спадщини після її смерті.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Оскільки після смерті ОСОБА_4 позивачка прийняла спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у них виникло право володіння та користування спадковим майном, а саме ? частиною земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29, в м. Одесі.

Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року).

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Отже, право на визначення частки у праві власності, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після її смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до п.1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства України.

Відсутність правовстановлюючого документу ОСОБА_4 на ? частину земельної ділянки площею 0,0600 га, яка розташована по вул. Дубовій, 29, в м. Одесі, позбавляє позивачку можливості його надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, і за нею необхідно визнати право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на ? частину земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дубова, 29, кадастровий номер :57:003:0008, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала на праві власності на підставі Державного Акту серії ЯД №942241 ОСОБА_4, яка померла 30 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судовий збір у справі сплачений позивачкою у повному обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 1216, 1220, 1222, 1225, 1258, 1261, 1268 ЦК України,ст. ст. 12,13, 81, 259, 223, 264, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дубова, 29, кадастровий номер :57:003:0008, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала на праві власності на підставі Державного Акту серії ЯД №942241 ОСОБА_4, яка померла 30 травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2018 року.

Суддя: О.М. Сегеда