Провадження № 2/243/3091/2018
Справа № 243/9104/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

16 листопада 2018 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Хміль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю у порядку ч.6 ст. 56 ЦПК України органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2., за за участю у порядку ч.6 ст. 56 ЦПК України органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2012 року, рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 05 липня 2018 року шлюб з відповідачем розірвано. Від вказаного шлюбу в них є неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує на те, що з часу народження дитина мешкає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною та не цікавиться її розвитком, станом здоров'я, не надає будь - якої допомоги на утримання дитини у грошовому або натуральному вигляді. Зазначає, що у розмові із відповідачем, останній неодноразово зазначав, що дитина йому не потрібна та він не заперечує проти того, щоб його позбавили батьківських прав. Вказує на те, що в свою чергу вона забезпечила донці достойні умови проживання та гармонічну атмосферу оточення. Між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному розвитку та вихованню, повноцінному сприйняттю життя та оточення. Крім того зазначає, що дитина знаходиться на обліку в КЗ «ЦПМСД Слов'янської районної ради Донецької області», дитині своєчасно проводяться щеплення, амбулаторні огляди, стан здоров'я дитини задовільний. Супровід дитини при відвідуванні медичних закладів здійснює виключно вона. Зазначає, що дитина відвідує КЗ ДЗОК № 3 «Яблунька» Миколаївської міської ради Донецької області, спортивні секції. Усі витрати по виховному процесу дитини несе саме вона без жодної фізичної чи матеріальної допомоги відповідача. Перепон відповідачу у спілкуванні із дитиною вона не створює та не створювала. Приймаючи до уваги наведене, ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини.

Позивачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с.64)

Представник позивачки ОСОБА_4, який діє на підставі Ордеру серії АА № 045384 (а.с.23) та Договору про надання правничої допомоги від 10.09.2018 р. (а.с.48), будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав на електронну адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення (а.с.37на звороті)

Представник третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, прийняти рішення згідно діючого законодавства, подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

В судовому засіданні суд, дослідивши безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2012 року (а.с.12).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 липня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.14-16)

Згідно із копією свідоцтва про народження серія: НОМЕР_6, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 року в Ленінському районі міста Донецька, та її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно із довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, № НОМЕР_1 від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 у Ленінському районі м. Донецька, з 12 грудня 2017 року значиться зареєстрованою як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно із довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, № НОМЕР_2 від 12 грудня 2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 у Ленінському районі м. Донецьк, з 12 грудня 2017 року значиться зареєстрованою як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Згідно із листом № 01-11/273 від 30 серпня 2018 року наданим КП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Слов'янської районної ради Донецької області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 є тимчасово переміщеною особою, яка спостерігається сімейним лікарем лікарської амбулаторії м. Миколаївка комунального підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Слов'янської районної ради Донецької області з 28 листопада 2017 року. Загальний стан ОСОБА_2 задовільний, на диспансерному обліку не спостерігається. Дана громадянка України не потребує додаткового оздоровлення та санітарно - курортного лікування у зв'язку з відсутністю хронічних захворювань. При однократному зверненні до медичної установи з приводу захворювання у лютому 2018 року супровід ОСОБА_2 здійснювала мати.

Згідно із Довідкою № 118 від 28.11.2017 року наданою КЗДЗО комбінованого типу № 44 «Яблунька» Миколаївської міської ради Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад з 09.11.2017 року (а.с.19)

Згідно із Характеристикою № 204 від 29 серпня 2018 року складеною КЗДЗО комбінованого типу № 44 «Яблунька» Миколаївської міської ради Донецької області на ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що вона відвідує КЗ ЗДО № 3 «Яблунька», групу «Вишенька» з 09 листопада 2017 року. До дитячого садка адаптувалася швидко. В даний час до садочку ходить з задоволенням. Психофізичний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Дитина має всі необхідні за віком навичками самообслуговування. Засвоєння програмного матеріалу на високому рівні. Дівчинка виявляє інтерес до навчальних занять, уміє концентрувати увагу на поставленому завданні, приймає активну участь в організованій діяльності. Рівень розвитку основних психічних процесів - сприйняття, пам'яті, уваги, мислення, уяви відповідає віковим нормативним показникам. Переважає стійкий позитивний емоційний фон настрою. Дитина товариська, доброзичлива, контактна, може здійснювати стійку ігрову взаємодію з більшістю дітей в групі. До вихователів і працівників дитячого закладу відноситься доброзичливо та з повагою.

ОСОБА_6 займається мама. Дитина завжди охайна та акуратна. Хворіє рідко. Дитячий садок відвідує регулярно. Мати завжди відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і групи. Батько дитини в дитячому садку одного разу не був. Приводе до садку і забирає ОСОБА_6 тільки мама. Систематично, без затримок оплату з послуги дитячого садка здійснює завжди теж вона. Мати завжди цікавиться проблемами своєї дитини, консультується з вихователями. Намагається виконати всі рекомендації педагогів.(а.с. 18).

Згідно із Актами від 20 грудня 2017 року, 04 вересня 2018 року затверджених Миколаївським міським головою ОСОБА_7, з яких вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою :АДРЕСА_2 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.(а.с.20,21)

Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із положеннями Закону та роз'яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того суд барк до уваги заяву відповідача відповідно до якої він не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до переконання, що позивачем доведений факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5., а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свою доньку, не відвідує дитину, її долею, життям та здоров'ям не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надає. Тобто відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач з самого народження дитини не виявляв щодо неї батьківського піклування, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3.

Відповідно до висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради № 270 від 08 листопада 2018 року, виходячи з інтересів малолітньої дитини, опікунська рада при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою:АДРЕСА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3(а.с.60)

Відповідно до рішення № 270 виконавчого комітету Миколаївської міської ради затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який зареєстрований за адресою:АДРЕСА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3(а.с.60)

Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька із дитиною.

Проаналізувавши обставини ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його дитини.

У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 та його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 167 СК України, дитина, один із батьків якої позбавлений батьківських прав, за бажанням другого з батьків може бути передана йому.

На думку суду, з урахуванням досліджених матеріалів можливо передати дитину позивачці, оскільки вона бажає опікуватись дитиною, створює всі необхідні умови для виховання та утримання доньки.

Відповідно до ч.2 ст. 186 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку, щодо утримання дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України).

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю ОСОБА_1, відповідач матеріальної допомоги на утримання не надає.

Судом встановлено, що дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано. Крім того сам відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_2 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розв'язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн., який було сплачено позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав.

Розв'язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами в частині стягнення судового збору за вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч.6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 150, 164, 165, 170, 180, 182, 193, 243, 244 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю у порядку ч.6 ст. 56 ЦПК України органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, батьківських прав у відношенні малолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки Ленінського району м. Донецька Донецької області. Свідоцтво про народження видане 27 липня 2012 року, серія: НОМЕР_6, актовий запис № 602, місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Передати неповнолітню ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання її матері ОСОБА_1.

Стягувати зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_3, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,РНОКПП НОМЕР_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2018 року, до досягнення дитиною ОСОБА_8 повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_3, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,РНОКПП НОМЕР_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 26 листопада 2018 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду О.В. Ільяшевич