Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/8927/15-ц

провадження № 61-22607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідачі: комунальне підприємство «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Луценко О. М. від 20 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Борисової О. В., Усика Г. І. від 20 липня 2017 року та комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди; за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві (далі - КП «Житлосервіс «Оболонь») про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до КП «Житлосервіс «Оболонь», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва») про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні заяви мотивовані тим, що вона працювала на посаді майстра технічної дільниці № 1 «ЖЕК-509» Оболонського району». 26 травня 2015 року її звільнено із займаної посади в зв'язку із скороченням штату працівників за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

31 березня 2015 року керівництвом підприємства ОСОБА_4 попереджено про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штатів за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та у подальшому наказом КП «Житлосервіс «Оболонь» від 26 травня 2015 року №43/к її з 02 червня 2015 року звільнено з займаної посади на підставі зазначеної правової норми.

28 травня 2015 року ОСОБА_4 до КП «Житлосервіс «Оболонь» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» подано заяву про її переведення з до КП «Житлосервіс «Оболонь» до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» у зв'язку з реорганізацією підприємства з 02 червня 2015 року.

Зазначає, що звільнення відбулося в період її знаходження на лікарняному з 29 травня 2015 року до 10 червня 2015 року.

Позивач, посилаючись на те, що зазначений наказ є незаконним, не відповідає вимогам статті 40 КЗпП України, а звільнення проведено з порушенням зазначеної статті, просила суд поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду, відмову в переведенні позивача з КП «Жилкомсервіс «Оболонь» до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» визнати незаконною та зобов'язати останнього прийняти ОСОБА_4 на роботу .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року об'єднано в одне провадження вказані позови.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача з роботи відбулося відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням процедури встановленої КЗпП України, а тому відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі. З цих підстав не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, скасовано та ухвалено нове рішення у цій частині, наступного змісту: визнано незаконним та скасовано наказ КП «Житлосервіс «Оболонь» від 26 травня 2015 року № 43/к «Про звільнення» ОСОБА_4; поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра ЖЕК-509 КП «Житлосервіс «Оболонь» з 02 червня 2015 року; стягнуто з КП «Житлосервіс «Оболонь» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 червня 2015 року по 06 лютого 2017 року у розмірі 34 161,00 грн; стягнуто з КП «Житлосервіс «Оболонь» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності є правильними, ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки позивач порушив свої посадові обов'язки. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в решті позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд не дослідив всіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні решти позовних вимог порушивши норми матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «Житлосервіс «Оболонь» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про часткове задоволення позову, оскільки судом порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовів та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судами порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У запереченнях на касаційну скаргу КП «Житлосервіс «Оболонь», поданих у жовтні 2017 року, ОСОБА_4 зазначає про необґрунтованість та необ'єктивність касаційної скарги КП «Житлосервіс «Оболонь».

03 травня 2018 року вказану справу передано на розгляд до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 139 КЗпП Українипрацівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно із статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судами установлено, що позивач з липня 1990 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, займаючи при цьому посаду майстра технічної дільниці № 1 ЖЕК-509 Оболонського району м. Києва. Наказом від 20 квітня 2015 року №112 майстру ЖЕК №509 ОСОБА_4 оголошено догану «за безвідповідальне ставлення до своїх службових обов'язків, халатне відношення до заповнення службових документів». Доказом порушення позивачем трудової дисципліни свідчить службова записка начальника ЖЕК № 509 Рибак П. Д. від 16 квітня 2015 року, акт від 10 квітня 2015 року щодо незадовільного ведення журналу видачі інвентарю та засобів індивідуального захисту. Позивач порушив свої посадові обов'язки, а відповідач при притягненні до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості проступку та настанні шкоди від вчиненого проступку.

КП «Житлосервіс Оболонь» 31 березня 2015 року прийнято рішення про скорочення штатних посад майстра ЖЕК-509 та повідомлено позивача про скорочення штатних посад на підприємстві. Позивач ознайомлений з вказаним попередженням, особисто під підпис. Наказом КП «Житлосервіс Оболонь» від 26 травня 2015 року №43/к позивача звільнено із займаної посади у зв'язку з скороченням штату на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 вирішено реорганізувати КП «Житлосервіс «Оболонь» та ряд інших комунальних підприємств м. Києва шляхом їх злиття в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та віднесено його до сфери управління Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації.

13 лютого 2015 року позивачу вручено попередження про заплановане звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.Наказом по підприємству від 26 березня 2015 року № 101 «з 03 червня 2015 року» зі штатного розпису КП «Житлосервіс «Оболонь» виключено всі посади. 27 травня 2015 року у відділі кадрів КП «Житлосервіс «Оболонь» позивача ознайомлено з відповідним наказом «Про звільнення» 02 червня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки на момент звільнення позивача (02 червня 2015 року) остання знаходилася на лікарняному з 29 травня 2015 року до 10 червня 2015 року, тобто відповідач не мав права звільняти ОСОБА_4 у період її знаходження на лікарняному. Отже вимоги позивача про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 червня 2015 року до 06 лютого 2017 року підлягають задоволенню. Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідача суд апеляційної інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, тому дійшов висновку про завищення позивачем вказаної шкоди.

У касаційній скарзі КП «Житлосервіс «Оболонь» посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки ним неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Посилається на те, що апеляційним судом не врахованого того, що комунальне підприємство знаходиться у стані припинення та зі штатного розпису виключені усі посади, а підприємством дотримано всіх вимог законодавства при звільненні позивача. Також зазначає, що судом не досліджено умови перебування позивача на лікарняному.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції дослідив вказані обставини справи та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення процедури звільнення ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку в частині відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Посилається на те, що судами не досліджено всіх доказів, що стосуються законності притягнення її до дисциплінарної відповідальності, що призвело до незаконного рішення. Також посилається на те, що при її звільненні не враховано ряд фактів, таких як наявність на утриманні позивача членів сім'ї.

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій дослідили матеріали справи та обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову з урахуванням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року у справі № 756/8927/15-ц зупинено виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, крім поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві на залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року у не скасованій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покласти на комунального підприємства «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у м. Києві.

Поновити виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 20 липня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська