печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюка Д.М., про примусовий привід боржника ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюк Д.М. звернувся до суду з поданням про примусовий привід боржника ОСОБА_4.

Своє подання мотивує тим, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 29175252 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8032/10 від 17 серпня 2011 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини у сумі 1 000,00 грн. щомісячно.

11 жовтня 2011 року державним виконавцем Синельник Ю.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 29175252.

Державним виконавцем на адресу боржника було направлено виклик державного виконавця, яким зобов'язано боржника з'явитись до Відділу та надати підтвердження про сплату боргу та/або пояснення щодо невиконання рішення суду. Боржник до Відділу не з'явився.

У зв'язку з викладеним державний виконавець просить винести ухвалу про примусовий привід боржника.

В судове засідання державний виконавець будучи належним чином повідомлений не з'явився, проте у поданні просив суд про розгляд подання без його участі.

Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності державного виконавця, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду подання.

Дослідивши подання державного виконавця про привід боржника, перевіривши обставини доказами, на які посилається державний виконавець, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 29175252 з примусового виконання виконавчого листа № 2-8032/10 від 17 серпня 2011 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини у сумі 1 000,00 грн. щомісячно.

11 жовтня 2011 року державним виконавцем Синельник Ю.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 29175252, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Державним виконавцем на адресу боржника 16 березня 2012 року, 22 травня 2012 року, 03 серпня 2012 року та 16 квітня 2012 року направлено виклики державного виконавця, яким зобов'язано боржника з'явитись до Відділу та надати підтвердження про сплату боргу та/або пояснення щодо невиконання рішення суду.

Боржник ОСОБА_4 без поважних причин не з'являється за викликом державного виконавця та вимоги виконавчого документа не виконує, в той час, як він належним чином повідомлений про необхідність явки до відділу ДВС та попереджений про відповідальність за ухилення від явки.

Державним виконавцем 22 квітня 2015 року, 23 жовтня 2015 року та 23 березня 2016 року винесено постанови про примусовий привід боржника та направлено до Печерського РУГУ МВС до виконання, однак, боржника доставлено не було. В подальшому було вчинено певний ряд процесуальних дій щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобами та тимчасового обмеження у праві полювання.

Як зазначено у поданні, державним виконавцем були здійснені всі заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-8032/10 від 17 серпня 2011 року, виданого Дарницьким районним судом міста Києва.

Проте, здійснені заходи державного виконавця не надали, необхідного, позитивного результату.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі п. 5 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов'язаний своєчасно з'являтися на вимогу виконавця.

За змістом ст. 438 ЦПК України, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, здійснює привід у виконавчому провадженні.

Привід за своєю правовою природою є заходом процесуального примусу, що полягає у затриманні і примусовому доставлені особи задля забезпечення її участі у провадженні у випадках, якщо цю особу було належним чином викликано, але вона не з'явилася без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття.

Поряд із цим, стосовно відомостей про виклик боржника до державного виконавця із матеріалів доданих до подання не вбачається наявності відомостей щодо отримання повідомлень про виклик боржника, які б вказували на факт ухилення останнього від явки до державного виконавця, а відтак відсутні підстави стверджувати про ухилення боржника від виконання виконавчого листа.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Проте, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусовий привід боржника виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про примусовий привід боржника.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до принципів, зазначених в ст.ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про примусовий привід боржника як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюка Д.М., про примусовий привід боржника ОСОБА_4.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя В. А. Писанець