Справа № 603/409/18
Провадження №2/603/224/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання - Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про збільшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - ОСОБА_3 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбних відносинах

У травні 2006 року шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-81/2006 від 25.07.2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Також, представник позивача в позовній заяві зазначає, що на даний час неповнолітній син сторін по справі потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини. Так як відповідач є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дитину, просить прийняти рішення про збільшення стягнення розміру аліментів з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Щодо пред'явлених позовних вимог, то відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1000 грн. на дитину кожного місяця і до досягнення дитиною повноліття в зв'язку з тим, що не має постійного місця роботи і з нього присуджено стягувати аліменти на іншу дитину.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, суду через канцелярію суду подала заяву про розгляд цивільної справи в її відсутності, в заяві вказує, що погоджується на стягнення з відповідача в її користь аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі.

За час перебування в зареєстрованому шлюбі у них народилася одна дитина: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Дубенківською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 03.03.2005 року, зроблено відповідний актовий запис за №3.

Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №2-98/2006 року від 25.05.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На даний час позивач з своїм сином проживають разом в АДРЕСА_1 про що свідчить довідка про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області за № 301 від 11.06.2018 року.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-81/2006р. від 25.07.2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6, аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Підставою звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування, відвідування необхідних гуртків, дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні та розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я дитини, відповідача, їх матеріальне становище, враховує вік дитини, відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір та місце роботи, наявність у платника аліментів інших дітей, а саме, малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та присудження стягнення з відповідача аліментів за судовим наказом виданим Тернопільським міськрайонним судом у справі №607/15124/18 від 27.08.2018 року, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на момент винесення рішення, встановлених ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а саме, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2018 року Законом установлений на рівні 1944 грн., а також з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 1000 грн. 00 коп. на дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини.

Крім вищевказаного, суд, при збільшенні розміру аліментів також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте встановлений розмір аліментів, який відповідач повинен сплачувати згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №2-81/2006р. від 25.07.2006 року є меншим від мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити належного утримання та виховання дитини, а тому підлягає збільшенню.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня звернення до суду, суд зазначає, що згідно роз'яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», щодо визначення початку строку стягнення аліментів, слід враховувати, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом з відповідача стягуються аліменти за рішення Монастириського районного суду Тернопільської області №2-81/2006р. від 25.07.2006 року, стягнення за яким може бути припинено після набуття цим рішенням законної сили, то така вимога позивача суперечить закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Отже, з відповідача - ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282, 430 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 184, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

2. Збільшити присуджений рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №2-81/2006р. від 25.07.2006 року розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 на утримання дитини: сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 200 (двісті) грн. на 1000 (тисячу) грн.

3. Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (паспорт серії НОМЕР_3) проживаючого та зареєстрованого за адресою: с.Лучка Тернопільського району Тернопільської області в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (паспорт серії НОМЕР_4 ІПН НОМЕР_1), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисячі) грн. 00 коп. на дитину щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до Закону.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Іванчук