АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/613/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Собчук І.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1

учасники справи

позивач ОСОБА_2

відповідач публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року, головуючий у першій інстанції Кибич І.А.,

встановила:

ОСОБА_2 у квітні 2018 року звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним.

Зазначала, що між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» укладено договір кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221, відповідно якого публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» зобов»язалося надати кредит в сумі 80000 доларів США цільовим використанням на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 13,0 % річних на строк до 25 квітня 2017 року.

Справа №713/613/18

Провадження №22-ц/794/699/18 Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Посилалася на вчинення правочину під впливом обману щодо обставин валюти кредиту, розміру процентної ставки, що мають істотне значення.

Вважала доведеним висновком економічного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» від 30 червня 2016 року №07/002/1027/5 не отримання ОСОБА_2 кредиту в сумі 80000 доларів США.

Вказувала на нечесну підприємницьку практику, вчинення дій, які є проявом недобросовісної конкуренції.

Зазначала, що дії публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», які порушують права ОСОБА_2, підлягають припиненню шляхом визнання виконавчого листа №713/112/13ц, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області 18 липня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» за договором між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221 грошових коштів в сумі 69649 доларів США 33 центів таким, що не підлягає виконанню.

Просила визнати договір між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221 недійсним, виконавчий лист №713/112/13ц, виданий Вижницьким районним судом Чернівецької області 18 липня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» за договором між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221 грошових коштів в сумі 69649 доларів США 33 центів таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року провадження у справі закрито.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вказувала на неправильне застосування норми частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки предмети позову у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України про визнання дій протиправними, договору недійсним та у даній справі є різними.

Вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не були предметом судового розгляду.

Крім того, підставою позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним зазначено введення в оману щодо обставин розміру процентної ставки, висновок економічного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» від 30 червня 2016 року №07/002/1027/5, з приводу яких рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 травня 2013 року не постановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України та послався на рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 травня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України про визнання дій протиправними, договору недійсним, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Водночас, пославшись на правила ч.1,2 ст.432 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позовна вимога ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не підлягає розгляду у даному позовному провадженні, відноситься до питань, пов»язаних з виконанням судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року не відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом висновку, зробленого у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-899цс16, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені частиною першою статті 255 ЦПК України та є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

До матеріалів справи приєднано рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 травня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України про визнання дій протиправними, договору недійсним.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Тотожними є позови, у яких співпадають суб'єктний склад, предмет і підстава позову.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предметом позову ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання договору між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221 недійсним, виконавчого листа №713/112/13ц, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області 18 липня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» за договором між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» кредиту від 24 квітня 2007 року №014/05/221 грошових коштів в сумі 69649 доларів США 33 центів таким, що не підлягає виконанню.

Отже, вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не були предметом судового розгляду.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала вчинення правочину під впливом обману щодо обставин валюти кредиту, розміру процентної ставки, що мають істотне значення, доведення висновком економічного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» від 30 червня 2016 року №07/002/1027/5 не отримання кредиту, нечесну підприємницьку практику, вчинення дій, які є проявом недобросовісної конкуренції, дії публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з виконання судового рішення, які порушують права ОСОБА_2

Натомість, за змістом рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 травня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національного банку України про визнання дій протиправними, договору недійсним ОСОБА_2 посилалася на порушення вимог закону щодо надання кредиту в іноземній валюті, за відсутності у банка індивідуальної ліцензії, крім того, не отримання кредиту в іноземній валюті, введення в оману щодо обставин розміру ануїтетного платежу, що мають істотне значення, з використанням нечесної підприємницької практики, ненадання інформації про загальну вартість кредиту та супутніх послуг, несправедливість умов договору, відсутність у особи, яка підписала договір, обсягу цивільної дієздатності.

З огляду на наведене рішення Печерського районного суду м.Києва від 13 травня 2013 року не постановлено з приводу спору між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним з підстав введення в оману щодо обставин розміру процентної ставки, що мають істотне значення.

Водночас доведення висновком економічного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут судових експертиз» від 30 червня 2016 року №07/002/1027/5 не отримання кредиту не відноситься до підстав позову.

Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому, до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі, оскільки з ними закон не пов'язує виникнення, зміну чи припинення прав і обов'язків. Вказані обставини лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів.

Вибір способу захисту належить позивачеві.

Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належитькеруватися при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

На підставі ч.2 ст. 5 нового ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не підлягає розгляду у даному позовному провадженні, з порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За змістом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 13липня 2004 №10/732, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

За таких обставин суд першої інстанції закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним, виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 травня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 серпня 2018 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: