Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 127/13354/15-ц

провадження № 61-4746св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

представник позивача - Сидоров Олексій Володимирович,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року у складі судді Луценко Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кучевського П. В., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 31 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 13/208кл-07, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 180 000 доларів США зі сплатою 14 % річних зі строком повернення до 30 липня 2017 року.

31 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором № 13/208кл-07, між поручителями ОСОБА_5,ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Універсальний» укладено договори поруки № НL 13845-Р.

Надалі між банком та позичальником було укладено додаткові угоди від 29 березня 2008 року № 1, від 16 квітня 2009 року № 2, від 23 червня 2010 року № 3, від 13 травня 2011 року № 4, від 13 травня 2011 року № 5, від 27 березня 2012 року № 6, від 27 березня 2012 року № 7 до кредитного договору.

У зв'язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору зміни було внесено і до договору поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 123 649,36 доларів США, з яких: 98 323,07 доларів США - заборгованість за кредитом; 21 144,81 доларів США - несплачені відсотки; 4 181,48 доларів США - пеня. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення вищевказаної суми боргу з ОСОБА_2 відмовлено, оскільки позивачем було пред'явлено вимоги до боржника та двох поручителів, які не несуть солідарної відповідальності один перед другим і не мають спільної поруки.

Позивач посилався на те, що наявність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 123 649,36 доларів США не позбавляє позивача права пред'явити аналогічні вимоги до відповідача ОСОБА_2, як до поручителя, який несе солідарну відповідальність із ОСОБА_3 за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 13/208кл-07.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Універсал Банк» просило стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 13/208кл-07 у розмірі 123 649,36 доларів США, з яких: 98 323,07 доларів США - заборгованість по сумі кредиту; 21 144,81 доларів США - несплачені відсотки; 4 181,48 доларів США - пеня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 13/208кл-07 у розмірі 123 649,36 доларів США, з яких: 98 323,07 доларів США заборгованість по сумі кредиту; 21 144,81 доларів США - несплачені відсотки; 4 181,48 доларів США пеня, відповідальність якого солідарна з ОСОБА_3 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частини другої статті 554 ЦК України 2004 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, тому з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 13/208кл-07.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що право на пред'явлення позову у ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 виникло з моменту набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку. Крім того, ОСОБА_2 до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності не звертався.

У вересні 2016 року ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та дійшли помилкового висновку про те, що право на пред'явлення позову у ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 виникло з моменту набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року. Суди попередніх інстанцій не врахували, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 08 жовтня 2014 року про стягнення заборгованості, ПАТ «Універсал Банк» змінило строк виконання зобов'язання.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 31 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 13/208кл-07, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 180 000 доларів США зі сплатою 14 % річних зі строком повернення до 30 липня 2017 року.

31 липня 2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором № 13/208кл-07, між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5,ОСОБА_2 укладено окремі договори поруки № НL 13845-Р.

29 березня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, в якій уточнено порядок погашення грошових зобов'язань.

16 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2, якою визнано фактичну заборгованість за кредитним договором та змінено проценту ставку.

23 червня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до якої змінено відсоткову ставку.

13 травня 2011 року між сторонами кредитного договору укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, якою визнано фактичну заборгованість в розмірі 160 195,54 доларів США та встановлено відсоткову ставку за використання кредитних коштів.

13 травня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 5, якою встановлено граничний розмір плати за кредитні послуги.

27 березня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, якою встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 180 000,00 доларів США та визнано фактичну заборгованість, а також одночасно укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, якою встановлено граничний розмір плати за кредитні послуги.

У зв'язку з укладенням додаткових угод до кредитного договору були внесені зміни і до договору поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 12 вересня 2014 року складала123 649,36 доларів США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 123 649,36 доларів США, з яких: 98 323,07 доларів США - заборгованість за кредитом; 21 144,81 доларів США - несплачені відсотки; 4 181,48 доларів США - пеня. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення вищевказаної суми боргу з ОСОБА_2 відмовлено, оскільки позивачем було пред'явлено вимоги до боржника та двох поручителів, які не несуть солідарної відповідальності один перед іншим і не мають спільну поруку.

Відповідно до пункту 10.3. кредитного договору від 31 липня 2007 року № 13/208кл-07, укладеного між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбаченні даним договором (а. с. 18).

Згідно із пунктом 4.6. вказаного кредитного договору, сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, який є невід'ємною частиною даного договору.

За змістом частини першої статті 256 і частини першої статті 261 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі статтею 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 13 червня 2018 року справі №14-145цс18.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, ПАТ «Універсал Банк», звернувшись до суду 08 жовтня 2014 року з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, змінило строк виконання зобов'язання. Як наслідок, відлік строку для пред'явлення вимоги до поручителя почався саме з моменту звернення банку до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано лише 09 червня 2015 року, -отже, поза межами встановленого статтею 559 ЦК України шестимісячного строку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення першої і апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі статті 412 ЦПК України.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то сплачений при її подачі судовий збір у розмірі 4 383 грн 80 коп. підлягає стягненню з позивача ПАТ «Універсал Банк» на користь відповідача ОСОБА_2

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 4 383 грн 80 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк