Справа № 214/8428/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю представника позивача - Курдюмова М.М.

за участю відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовом, в якому просить: стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість 1 517 969 грн. 60 коп., а саме: за кредитом - 788 223 грн. 70 коп., по відсотках - 526 514 грн. 68 коп., пеня - 203 231 грн. 22 коп.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп.

В обґрунтування пред'явлених вимог зазначив наступне. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ФК «Віктор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Разом із тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відповідно до ст.514 ЦК України відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074, позичальником згідно якого є ОСОБА_2

01 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №0308/0408/98-074, з подальшим внесення змін та доповнень. Відповідно до умов договору, банк зобов'язується надати боржнику (позичальникові) кредит у сумі 64 800 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 64 800 доларів США. В свою чергу, вона неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01 вересня 2014 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 60 105 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 788 223 грн. 70 коп.; по відсотках - 40 148 доларів США 71 цент, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 526 514 грн. 68 коп.

Відповідно до ст.549 ЦК України та умов кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов'язаний сплатити кредитору неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй нарахована неустойка: пеня в розмірі 42 157 доларів США 50 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 552 858 грн. 18 коп.

Аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, розмір неустойки становить: пеня в розмірі 15 497 доларів США 14 центів, що по курсу НБУ на дату розрахунку складає 203 231 грн. 22 коп.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2, що випливають з основного договору, відповідно до ст.553 ЦК України, 01 квітня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 уклали договір поруки №0308/0408/98-074-Р-1, за умовами якого ОСОБА_3 як поручитель поручається за виконання ОСОБА_2 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов договору поруки, відповідач-1 та відповідач-2 відповідають перед позивачем за порушення обов'язків за договором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Суд розглядає справу в межах вимог про стягнення заборгованості лише з позичальника ОСОБА_2 відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року (т.1 а.с.212-215).

У судовому засіданні представник позивача пред'явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Зауважив, що кредитна заборгованість відповідачами не погашена, а рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості не виконано. При цьому, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора в забезпечуваних зобов'язаннях не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, адже забезпечуване зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечуване, у зв'язку з чим не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Пояснила, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2016 року у справі №215/2339/13-ц в рахунок погашення кредитної заборгованості вже звернуто стягнення на предмет іпотеки. Судове рішення набрало законної сили, на даний час перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС. Відтак, стягнення заборгованості за кредитним договором в рамках даного спору спричинить виникнення подвійного стягнення за одним зобов'язанням, що не можливо ні юридично, ні фізично.

Крім того відповідачка ОСОБА_2 подала заперечення проти позову, які підтримала. Зазначила, що кредитор на власний розсуд вже виконує рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, що забезпечував в повному обсязі всі кредитні зобов'язання. Оцінку вартості предмету іпотеки здійснював банк з урахуванням більшого обсягу, ніж кредитував. До того ж, ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ під час касаційного перегляду попереднього рішення по даній справі звільнив від відповідальності за цим позовом її чоловіка ОСОБА_3 - поручителя по кредитному договору. Зауважила, що відповідно до змісту позовної заяви, з дня отримання кредиту не було здійснено жодного платежу, тобто з 01 квітня 2008 року порушено право кредитора. В силу ст.ст.514, 517 ЦК України новий кредитор був обізнаний про припинення нею розрахунків за кредитним договором саме з 01 квітня 2008 року, однак до суду з позовом звернувся 30 жовтня 2014 року. Насправді погашення кредиту вона здійснювала до 16 листопада 2009 року, сплативши загалом 34 620 грн. та згідно графіку 126 186 грн., які банк конвертував самостійно в долари США для погашення кредитних зобов'язань. Після 16 листопада 2009 року каса ПАТ «Сведбанк» була зачинена і подальші платежі вона не мала можливості вносити саме з вини банку, самостійно знайти діючий банк вона не мала можливості. В жовтні 2012 року ПАТ «Сведбанк» повідомило її про ліквідацію регіональної мережі банку з вересня 2011 року. Наступним листом від 14 грудня 2012 року банк повідомив їй про наявність заборгованості, яку вона повинна сплачувати новому кредитором ТОВ «Кредитні ініціативи». Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» свідомо 28 листопада 2012 року придбано у ПАТ «Сведбанк» прострочену заборгованість. Відтак, позивачем свідомо пропущено строк позовної давності без поважних причин. Таким чином, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те, що позивач вже реалізував на власний розсуд своє право на судовий захист, що визначає відсутність предмету спору, а також пропустив строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов від нього до суду не надходило.

В ході розгляду справи відповідачкою ОСОБА_2 заявлялися клопотання: про витребування доказів, яке судом задоволено; про зупинення виконавчого провадження, в задоволенні якого судом відмовлено.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: кредитний договір (т.1 а.с.4-9), додаткові угоди до кредитного договору (т.1 а.с.10-19), заява-анкета про надання кредиту (т.1 а.с.20), договори факторингу (т.1 а.с.26-39, 40-50), акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (т.1 а.с.51-53), повідомлення про зміну кредитора (т.1 а.с.54, 55), свідоцтва (т.1 а.с.56, 57-58), статут (т.1 а.с.59-61), довідка з Реєстру (т.1 а.с.64), реєстр заборгованостей боржників (т.1 а.с.68-70), розрахунки заборгованості (т.1 а.с.71, 145, 146, 241, 242), повідомлення (т.1 а.с.72, 100), рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.147-151), постанова про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.75), ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2015 року (т.2 а.с.6-7).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: кредитний договір (т.1 а.с.4-9), додаткові угоди до кредитного договору (т.1 а.с.10-19), заява-анкета про надання кредиту (т.1 а.с.20), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення, зміни в умовах кредитування.

Суд вважає належними доказами: договори факторингу (т.1 а.с.26-39, 40-50), акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (т.1 а.с.51-53), повідомлення про зміну кредитора (т.1 а.с.54, 55), свідоцтва (т.1 а.с.56, 57-58), статут (т.1 а.с.59-61), довідка з Реєстру (т.1 а.с.64), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг, набуття ним статусу нового кредитора.

Суд вважає належними доказами: довідку з Реєстру (т.1 а.с.64), реєстр заборгованостей боржників (т.1 а.с.68-70), повідомлення (т.1 а.с.72, 100), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме правові підстави звернення позивача з вимогами до ОСОБА_2

Суд вважає належними доказами: розрахунки заборгованості (т.1 а.с.71, 145, 146, 241, 242), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором, обсяг виконаних позичальником зобов'язань.

Суд вважає належними доказами: рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.147-151), постанову про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.75), ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2015 року (т.2 а.с.6-7), так як ці докази підтверджуються заперечення відповідачки, на які вона посилалася, а саме наявність судового рішення про стягнення з неї заявленої позивачем кредитної заборгованості.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

18 березня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до АКБ «ТАС-Комерцбанк» із заявою про отримання кредиту в розмірі 66 700 доларів США на термін 180 місяців для придбання магазину під бізнес як суб'єктом підприємницької діяльності (т.1 а.с.20).

01 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0308/0408/98-074 (далі - кредитний договір), згідно якого останній було надано кредитних коштів в розмірі 64 800 доларів США зі сплатою 13,5% річних строком до 31 березня 2023 року за цільовим призначенням - на придбання нерухомості, а відповідачка зобов'язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти, на умовах, визначених у кредитному договорі (т.1 а.с.4-8).

Відповідно до Графіку погашення кредиту, позичальник зобов'язалась погашати кредит щомісячними ануїтетними платежами по 360 доларів США до 10 числа кожного місяця, а починаючи з 10 грудня 2009 року - у сумі по 31 доларів США, а з 10 січня 2010 року - у сумі по 578 доларів США 86 центів (т.1 а.с.9-10, 17, 19).

Договорами про внесення змін та доповнень кредитний договір викладено в новій редакції, а також з 25 листопада 2009 року змінено розмір процентної ставки шляхом викладення п.1.3 кредитного договору наступним чином: «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі: 13,5% річних за період від дати укладення договору по 25 листопада 2009 року включно; 7% річних за період користування кредитом з 26 листопада 2009 року по 09 листопада 2010 року; 10% річних за період користування кредитом з 10 листопада 2010 року по 09 листопада 2011 року; 16,15% річних за період користування кредитом з 10 листопада 2011 року по 31 березня 2023 року».

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у тому числі за кредитним договором №0308/0408/98-074 від 01 квітня 2008 року (т.1 а.с.26-39, 51-55). Права вимоги передано фактору згідно акту.

В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу №б/н, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає фактору свої права вимоги по кредитних договорах, укладених з боржниками, у тому числі за кредитним договором №0308/0408/98-074 від 01 квітня 2008 року (т.1 а.с.40-50, 52, 68-70). Права вимоги передано фактору згідно акту.

З вимогою про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074 шляхом подання до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, рішенням якого від 16 квітня 2014 року у позові відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року скасовано, позов задоволено частково: на погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 01 квітня 2008 року № 0308/0408/98-074, яка станом на 01 лютого 2013 року склала 91 501,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 731 370 грн. 05 коп., із якої: 56 345 доларів США - заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ еквівалентно 450 365 грн. 85 коп.; 22 685,44 доларів США - заборгованість за відсотками, що за курсом НБУ еквівалентно 180 132 грн. 72 коп., 12 470,88 доларів США - пеня, що за курсом НБУ еквівалентно 99 679 грн. 74 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 01 квітня 2008 року - нежитлове приміщення № 41, вбудоване у перший поверх п'ятиповерхового житлового будинку № 58, загальною площею 57,5 кв.м., по вул. 23 Лютого у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2008 року за реєстровим №1113, за початковою ціною для його подальшої реалізації у розмірі 81 000 доларів США.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року залишено без змін (т.2 а.с.6-7).

На даний час судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області, ВП №57027914 (т.2 а.с.75).

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі наступних письмових доказів: кредитний договір (т.1 а.с.4-9), додаткові угоди до кредитного договору (т.1 а.с.10-19), заява-анкета про надання кредиту (т.1 а.с.20), договори факторингу (т.1 а.с.26-39, 40-50), акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (т.1 а.с.51-53), повідомлення про зміну кредитора (т.1 а.с.54, 55), свідоцтва (т.1 а.с.56, 57-58), статут (т.1 а.с.59-61), довідка з Реєстру (т.1 а.с.64), реєстр заборгованостей боржників (т.1 а.с.68-70), розрахунки заборгованості (т.1 а.с.71, 145, 146, 241, 242), повідомлення (т.1 а.с.72, 100), рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.147-151), постанова про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.75), ухвала ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2015 року (т.2 а.с.6-7).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 укладений, передбачений ст.1054 ЦК України, кредитний договір.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разу порушення зобов'язання.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судовим розглядом встановлено, що банк свої зобов'язання перед ОСОБА_2 виконав в повному обсязі, надавши кредит в розмірі 64 800 доларів США.

Натомість відповідачка ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 01 вересня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 142 411 доларів США 21 цент, що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку 1 867 596 грн. 56 коп. та включає: 60 105 доларів США, що еквівалентно 788 223 грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом, 40 148 доларів США 71 цент, що еквівалентно 526 514 грн. 68 коп. - заборгованість по відсотках, 15 497 доларів США 14 центів, що еквівалентно 203 231 грн. 22 коп. - пеня (т.1 а.с.71). Востаннє ОСОБА_2 внесено платіж на погашення кредиту в грудні 2009 року в розмірі 725 доларів США (т.1 а.с.145), після чого припинено виконання зобов'язань.

Не визнаючи позовні вимоги, відповідачка ОСОБА_2 посилалась на пред'явлення позивачем вимог з пропуском строку позовної давності з огляду на останнє погашення кредиту, наслідки пропуску якого просила застосувати. Перевіряючи доводи відповідачки на їх обґрунтованість суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі сплином цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки умовами кредитного договору № 0308/0408/98-074 від 01 квітня 2008 року та Графіком до нього передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відомостей про збільшення позовної давності кредитний договір не містить, а відтак кредитна заборгованість за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до розрахунків заборгованості (т.1 а.с.145-146), здійснення позичальником ОСОБА_2 останнього платежу в рахунок погашення заборгованості мало місце в грудні 2009 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 06 жовтня 2014 року. Встановлена судом хронологічність узгоджується з письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі поясненнями сторін. Доказів в спростування вказаних обставин відповідачкою не надано, а її посилання на останнє погашення боргу 16 листопада 2009 року не відповідають дійсності.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 0308/0408/98-074 від 01 квітня 2008 року підлягає стягненню з ОСОБА_2 в межах з 06 жовтня 2011 року по 06 жовтня 2014 року по тілу кредиту та процентам, та в межах з 06 жовтня 2013 року по 06 жовтня 2014 року - за пенею, з урахуванням меж заявлених вимог - розрахунку заборгованості станом на 01 вересня 2014 року, виходячи з наступного розрахунку:

-тіло кредиту: 788 223,70 грн. - 141 271,64 грн. = 646 952 грн. 06 коп.;

-проценти: 526 514,68 грн. - 130 578,14 грн. = 395 936 грн. 54 коп.;

-пеня: 191 338 грн. 52 коп. (згідно розрахунку - т.1 а.с.146).

За даних обставин позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають частковому задоволенню із стягненням заборгованості в загальному розмірі 1 234 227 грн. 12 коп., а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

З огляду на те, що забезпечуване іпотекою зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному і не призводить до його заміни, тому суд приходить до висновку, що задоволення пред'явлених ТОВ «Кредитні ініціативи» вимог про стягнення заборгованості не зумовлюватиме подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечуваним зобов'язанням відсутня. Крім того, в ході судового розгляду сторони не заперечували той факт, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконаним, строк дії кредитного договору не сплив, а тому зобов'язання продовжують тривати до їх повного виконання.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2959 грн. 74 коп. пропорційно частині задоволених вимог (81%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.253, 256, 257, 264, 267, 525, 526, 546, 549, 551, 553, 554, 559, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.2, 4, 12, 13, 133, 141, 256-258, 258-261, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, юридична адреса: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності 14) заборгованість за кредитним договором № 0308/0408/98-074 від 01 квітня 2008 року в загальному розмірі 1 234 227 грн. 12 коп., яка включає: тіло кредиту - 646 952 грн. 06 коп., проценти - 395 936 грн. 54 коп., пеня - 191 338 грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, юридична адреса: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності 14) судовий збір в розмірі 2959 грн. 74 коп.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов