Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 692/474/16-ц

провадження № 61-30868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Рождественська сільська рада Драбівського району Черкаської області,

представник відповідача - Швидка Тетяна Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року у складі суддів: Карпенко О. В., Бордійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила стягнути з відповідача вихідну допомогу у розмірі 1 721,85 грн, допомогу при тимчасовій втраті працездатності у розмірі 280,38 грн, відпускні у розмірі 103,66 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 14 березня 2016 року по 04 травня 2016 року у розмірі 2 534,63 грн, 10 000 грн моральної шкоди, а також стягувати по 70,40 грн щоденно до проведення повного розрахунку.

Позов мотивовано тим, що з 05 січня 2011 року позивач працювала на посаді завідуючої Рождественським сільським клубом Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської обалсті.

12 березня 2016 року розпорядженням голови Рождественської сільської ради її було звільнено з роботи на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. При звільненні їй не була виплачена вихідна допомога, допомога при тимчасовій втраті працездатності та відпускні.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_4 з метою їх захисту звернулась з відповідним позовом до суду.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повний розрахунок при звільненні з ОСОБА_4 проведено у передбачені законом строки.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року рішення районного суду в частині відмови в позові про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмови в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди скасовано.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на користь

ОСОБА_4 середню заробітну плату за час затримки виплати вихідної допомоги в сумі 2 303,79 грн та моральну шкоду у розмірі 150 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподілено судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що вихідна допомога при звільненні була виплачена позивачеві не в день звільнення, а 22 квітня 2016 року, тобто через 41 день, що є підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, який обчислено виходячи із заробітної плати двох місяців, що передували звільненню, та моральної шкоди. Інші вимоги, а саме щодо невиплати відпускних сум та лікарняних позивачкою не доведено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано з направленням справи до апеляційного суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто із Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на користь ОСОБА_4 1721,85 грн заборгованості по вихідній допомозі; 193,68 грн - боргу по лікарняному; 103,66 грн - заборгованості по відпускних; 26 826 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, всього стягнуто 28 806 грн.

Стягнуто із Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Стягнуто з Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на користь держави судовий збір в сумі 2893,80 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно положень статті 44 КЗпП України, розмір вихідної допомоги, що належав до виплати ОСОБА_4 при звільненні становив 4435,60 грн. Разом з тим, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, відповідач виплатив вихідну допомогу ОСОБА_4 лише в сумі 2713,98 грн не в день звільнення, а пізніше (22 квітня 2016 року), тобто невиплаченою по вихідній допомозі при звільненні є сума 1721,62 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, позивач перебувала на лікарняному в період з 10 лютого 2016 року по 16 лютого 2016 року, тобто провела на амбулаторному лікуванні 5 днів, а не один день, за який провів позивачу оплату відповідач, тобто заборгованість по оплаті листка тимчасової непрацездатності становить 193,68 грн (240,40 грн - 46,73).

Відповідач у 2016 році провів виплату відпускних тільки в сумі 1050,24 грн, то борг по вказаній виплаті складає 103,66 грн.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні були заявлені позивачем з 14 березня 2016 року, а повний розрахунок відповідачем в день звільнення ОСОБА_4 не проведено, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Згідно висновків апеляційного суду, Рождественською сільською радою Драбівського району Черкаської області, в порушення вимог чинного трудового законодавства України, не було проведено із ОСОБА_4 остаточного розрахунку при звільненні, що призвело до моральних страждань позивача, які полягали в порушенні її нормальних життєвих зв'язків, потребували від неї додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення попереднього стану, необхідності звернення за захистом порушених майнових та немайнових прав із позовом до суду. З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Рождественська сільська рада Драбівського району Черкаської області, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалене ним рішення та залишити без змін рішення апеляційного суду від 05 серпня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилково висновку про наявність боргу перед позивачем по вихідній допомозі в сумі 1721,82 грн та неправильно визначив, що розрахунок необхідно проводити за останні повні два місяці роботи, які передували звільненню. Судом не враховано, що перерахована на картковий рахунок позивача сума вихідної допомоги у розмірі 2713,98 грн є сумою після відрахування податків і зборів, а загальна сума нарахованої вихідної допомоги при звільненні становить 3371,40 грн та виплачена у повному обсязі, а отже і заборгованість відсутня.

Суд апеляційної інстанції недостатньо дослідив матеріали справи та дійшов неправильного висновку про наявність заборгованості по допомозі при тимчасовій непрацездатності. Оскільки оплаті підлягав один день, то його і оплачено 12 березня 2016 року у день звільнення ОСОБА_4 Листок тимчасової непрацездатності оплачено відповідно до вимог законодавства в повному обсязі і вчасно, заборгованість відсутня.

У касаційній скарзі відповідач не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності боргу по відпускним, оскільки у цей розрахунок були включені суми матеріальної допомоги, які є одноразовими виплатами і не включаються у розрахунок одноденного заробітку для нарахування відпускних.

Суд дійшов хибного висновку, що з відповідача підлягає стягненню 26 826 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Вихідна допомога при звільненні була виплачена позивачу не в день звільнення, як передбачено статтею 116 КЗпП України, а 22 квітня 2016 року, у зв'язку з тим, що сільська рада подавала позов про зміну формулювань причин звільнення позивача. Оскільки судом було відмовлено у позові, то саме після набрання рішенням законної сили, ОСОБА_4 виплачено вихідну допомогу. Крім того, за рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримала компенсацію за час затримки розрахунку.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що усі належні позивачу до виплати суми були розраховані та виплачені відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області на вказане рішення суду апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач не погодився з доводами відповідача та просив залишити ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що з 05 січня 2011 року ОСОБА_4 працювала на посаді завідуючої Рождественським сільським клубом.

Розпорядженням голови Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 12 березня 2016 року позивача звільнено з роботи з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що при звільненні з нею не було проведено остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КзПП України, зокрема не виплачено вихідної допомоги, допомоги по тимчасовій втраті працездатності та відпускним, що в свою чергу є підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодування моральної шкоди.

За правилами статті 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом частини першою статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що розмір вихідної допомоги, що належав до виплати ОСОБА_4 становить

4 435,60 грн, разом з тим, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, відповідач виплатив вихідну допомогу у розмірі 2713,98 грн та не у день звільнення, а пізніше (22 квітня 2016 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що невиплаченою по вихідній допомозі при звільненні ОСОБА_4 є сума 1721,62 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Також вбачаються обґрунтованими висновки апеляційного суду щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті допомоги по тимчасовій втраті працездатності та відпускним. Вказані висновки апеляційного суду підтверджуються належними і допустимими доказами, ґрунтуються на відповідних розрахунках, які не спростовані відповідачем.

Встановивши, що повний розрахунок відповідачем в день звільнення ОСОБА_4 проведено не було, суд апеляційної інстанції правильно застосував наведені вище норми матеріального права до спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку. При цьому, проведений апеляційним судом розрахунок середнього заробітку узгоджується та відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків апеляційного суду та розрахунків не спростовують.

Наведені у касаційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Рождественської сільської ради Драбівського району Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська