справа № 372/3492/17 головуючий у суді І інстанції Болобан В.Г.
провадження № 22-ц-/824/1979/18 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції ФінагеєвВ.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Ткаченка І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про скасування права власності на квартиру та витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31895467, номер запису про право власності НОМЕР_2, дата державної реєстрації 12 жовтня 2016 року, вчинене приватним нотаріусом Швець Р.О., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1; витребувати з чужого незаконного володіння ПАТ КБ «Приватбанк» вказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. На даний час право власності на вказану частину квартири не скасовано та в ній постійно проживають і зареєстровані позивач, його дружина з донькою, а іншого житла у них немає. Позивач зазначає, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку 1/3 вищезазначеної квартири в забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк» 26 вересня 2007 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість у сумі 110 129,56 доларів США. Однак, виконавче провадження по виконанню зазначеного рішення було закрито у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позивач зазначає, що 12 жовтня 2017 року йому стало відомо про те, що його квартира з 12 жовтня 2016 року зареєстрована на праві власності за ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Швецем Р.О. на підставі вищевказаного договору іпотеки. Вказані дії нотаріуса щодо реєстрації права власності вищезазначеної квартири за ПАТ КБ «Приватбанк» позивач вважає неправомірними, оскільки окремий договір ним з іпотекодержателем ніколи не укладався та таке звернення на предмет іпотеки є таким, що суперечить розділу 4 Закону України «Про іпотеку». В силу вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» існує пряма заборона на звернення стягнення на предмет іпотеки, в випадку, коли зазначене майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, якщо таке майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя і у нього у власності не знаходиться інше нерухоме майно, за визначених законом умов.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31895467, номер запису про право власності НОМЕР_2, дата державної реєстрації 12.10.2016 року, вчинене Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, на квартиру № АДРЕСА_1, за зверненням Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк». В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що сторони договору іпотеки погодили його умови, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та між ними досягнуто згоди щодо можливого звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. На підставі договору іпотеки банк повідомляв іпотекодавців письмово у 2011 році про наявність заборгованості та можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд повинен був витребувати у приватного нотаріуса документи, на підставі яких він здійснив спірну реєстраційну дію. Правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є відповідне застереження в іпотечному договорі. Мораторій стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Реєстраційна дія повністю відповідає чіткому алгоритму послідовних дій державного реєстратора, визначених спеціальними нормативно-правовими актами. Приватним нотаріусом не було порушено норми чинного законодавства. Позивач не надав доказів, які свідчать про те, що предмет іпотеки використовується як місце постійного проживання та йому на праві власності не належить інше нерухоме житлове майно.

Такі ж доводи відповідача містяться у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № КІО0GА00000479 (а.с.68).

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку трьохкімнатну квартиру, загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 36,0 кв.м, що знаходиться АДРЕСА_1 (а.с.16).

В забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було підписано заставну № 005319, відповідно до якої квартира у АДРЕСА_1 була передана в заставу (а.с.78).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № КІО0GА00000479 у сумі 110 129,56 доларів США (а.с.13).

Постановою Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 вересня 2016 року повернуто виконавчий лист, виданий на підставі зазначеного рішення, стягувачу ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки інше майно у боржника відсутнє.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, станом на 21 жовтня 2014 року квартира, загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 36,0 кв.м, що знаходиться за адресою: у АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві власності по 1/3 частині за кожним (а.с.11-12).

12 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 36,0 кв.м, що знаходиться за адресою: у АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки квартири від 26.09.2007 року, а підставою внесення запису зазначено Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31895467, номер запису про право власності НОМЕР_2, дата державної реєстрації 12 жовтня 2016 року (а.с.15-16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус не здійснював перевірки щодо відповідності належного об'єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що свідчить про недотримання відповідачем Швець Р.О. вимог пункту 46 Порядку № 868 при прийнятті оскаржуваного рішення та проведенні реєстраційних дій. Нотаріусом не було перевірено умов самого договору іпотеки на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та факт дотримання вимог статей 27, 36 Закону України «Про іпотеку», прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1. Позивач вказував на те, що між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки, і додаткові договори до нього не укладалися. У договорі іпотеки передбачені умови, за яких іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому пунктом 27 договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Окремий договір ніколи не укладався, а звернення стягнення на предмет іпотеки, вчинене нотаріусом, є неправомірним.

Однак, такі доводи позивача є безпідставними, виходячи з наступного.

За умовами договору іпотеки, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавців.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомляв ОСОБА_4, ОСОБА_7 про наявність заборгованість у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та вимагав її повернення. У випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, банк вимагав згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» усім членам сім'ї та іншим мешканцям добровільно звільнити предмет іпотеки, так як іпотекодержатель згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнить забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 36,0 кв.м, що знаходиться АДРЕСА_1. Вказана вимога була отримана іпотекодавцями (а.с.200-202, Т.1).

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 27 Договору іпотеки передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється на підставі звернення стягнення на предмет іпотеки, та передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

ПАТ «КБ «Приватбанк» на підставі укладеного з іпотекодавцями договору іпотеки мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до нього права власності, оскільки в іпотечному договорі міститься відповідне застереження.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Вчиняючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» приватний нотаріус діяв у межах наданих йому повноважень та на підставі документів, які відповідали вимогам закону.

Позивач, підписуючи договір іпотеки, погодився з його умовами, у тому числі порядком переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у разі невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Відповідне застереження у договорі іпотеки є підставою для переходу права власності до іпотекодержателя без укладення додаткових договорів.

У позовній заяві ОСОБА_4 також зазначає, що приватний нотаріус не мав права здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки в силу вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак у відповідності до вимог зазначеного Закону протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України &qu2";Про заставу&qu">; та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України &qush;Про іпотеку&quet;, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті…

У той же час з матеріалів справи вбачається, що перехід права власності на квартиру до ПАТ КБ «Приватбанк» відбувся не примусово, а на підставі згоди іпотекодавців викладеної в договорі іпотеки.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про скасування рішення про державну реєстрацію, висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 960 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про іпотеку», статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про скасування права власності на квартиру відмовити.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, , судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

ЯворськийМ.А.