КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Хаперським Антоном Анатолійовичем, який діє на підставі договору, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Ображей (Дереш) Вікторії Ігорівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 46 708,00 грн., моральної шкоди в розмірі 40 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 240,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, в лютому 2017 року в будинку АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві власності.

Згідно з Актом комісії у складі представників КП «Спецжитлофонд» від 08.02.2017 залиття квартири відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2, внаслідок механічного руйнування фільтра холодної води діаметром ?, який розташований на трубопроводі відводу для стояка в зазначену квартиру, після запірної арматури.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 8763 від 13.03.2017 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття приміщень, квартири, становить 41 503,00 грн., позивач, з урахуванням вартості проведеної експертизи в розмірі 5 205,00 грн., просила стягнути ці кошти з власника квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4

Крім того, оскільки протягом тривалого часу позивач вимушена була миритися з неможливістю нормального користування квартирою та вирішувати питання щодо організації проведення ремонтних та відновлювальних робіт, тобто зазнала фізичних та душевних страждань внаслідок значного пошкодження власного майна, у зв'язку з цим вказувала, що їй було завдано відповідачем моральну шкоду в розмірі 40 000,00 грн. (а.с. 3-27).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 116-119).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та не надано належної оцінки всім наявним у справі доказам, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог (а.с. 124-128).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.10.2018 відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 145-146).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.11.2018 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 148-149).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що власником квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_3, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Витягу про державну реєстрацію прав за НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

Заявляючи вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, позивач посилалась на Акт від 08.02.2017, складений комісією з представників КП «Спецжитлофонд», відповідно до якого 16.01.2017 було проведено огляд квартири АДРЕСА_1 житлового будинку по АДРЕСА_1, у присутності власника зазначеної квартири, під час якого виявлено пошкодження підлоги у коридорі загальною площею 8,0 кв.м. та у кімнаті загальною площею 20,00 кв.м., місцями має місце деформування паркетної дошки (матеріал - дуб) (а.с. 10).

При цьому, як зазначено у вищенаведеному Акті, залиття АДРЕСА_1 відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_2, через механічне руйнування фільтра холодної води діаметром ?, який розташований на трубопроводі відводу від стояка в зазначену квартиру, після запірної арматури.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за №6, визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності з вимогами частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України імперативно встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порушення вказаних норм процесуального закону позивач не довів належними і допустимим доказами ні самого факту залиття, ні причин залиття, а також, як наслідок, вини відповідача у заподіянні шкоди його майну.

Наданий суду Акт про залиття квартири від 08.02.2017 не є належним і допустимим доказом за яким можливо було б дійти однозначного висновку про залиття квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки, як правомірно зазначено судом першої інстанції, цей акт складено без проведення обстеження на предмет залиття квартири АДРЕСА_2.

Крім того, відповідно до змісту Висновку експерта КНІСЕ, складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17.07.2018 №24621/1, провести обстеження щодо технічного стану трубопроводів прокладених в штрабах стін між квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не видається можливим, а відповідно і вказати причину залиття АДРЕСА_1 за результатами обстеження.

Також, як вбачається з Висновку експерта КНІСЕ (а.с. 79) квартира відповідача не є вищерозташованою, між квартирами позивача та відповідача розташована ще одна квартира на десятому поверсі.

Таким чином, відповідачем доведено відсутність його вини у залитті, оскільки висновком експертизи встановлено лише факт залиття, проте не встановлено, що залиття сталось саме з вини відповідача.

За відсутності належних доказів вини відповідача у залитті квартири позивача, відсутні й підстави покладення на останнього відповідальності за заподіяння майнової і моральної шкоди.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом була допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, то з огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від її імені та в її інтересах адвокатом ОСОБА_6, який діє на підставі договору - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 листопада2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва