Провадження №22-ц/812/159/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Миколаїв

справа № 481/1420/16-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, та витребування державного акту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 18 червня 2018 року у складі судді Уманської О.В. у приміщенні цього суду, дата складання повного тексту рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач зазначала, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 05 лютого 2002 року вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. У 2012 році в зв'язку з потребою значних коштів на лікування батька вона звернулася до відповідача ОСОБА_2 з проханням надати гроші в позику. Відповідач погодився та надав грошові кошти, але зобов'язав передати йому в користування належну їй земельну ділянку та оригінал державного акту на право приватної власності на цю ділянку, про що написати йому розписку. Договір позики сторони нотаріально не посвідчували, будь яких договорів оренди земельної ділянки не укладали та не реєстрували.

Як вказала позивач, з 2015 року вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути належну їй земельну ділянку, якою той протиправно користується, але відповідач їй в цьому відмовляє, що порушує її права власника цієї ділянки.

Посилаючись на викладене, просила витребувати у ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, а також оригінал державного акту на цю ділянку.

14 лютого 2017 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, яка ухвалою суду від 14.02.2017 року була прийнята для спільного розгляду із первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначав, що 28 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5.88 га, яка знаходиться на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, строком на 10 років. За цим договором були погоджені всі істотні умови та він був підписаний сторонами. Орендну плату в розмірі 120 000 грн. за весь період оренди земельної ділянки ОСОБА_1 отримала наперед. Вказував, що договір оренди земельної ділянки між сторонами не зареєстровано з вини ОСОБА_3, оскільки державна реєстрація договору вимагала виготовлення технічної документації розроблення проекту відведення земельної ділянки, згідно п.18 договору ОСОБА_1 зобов'язалася замовити технічну документацію, а позивач ОСОБА_2 зобов'язався організувати та оплатити вказану роботу на підставі довіреності ОСОБА_1, однак після отримання орендної плати ОСОБА_1 виїхала до Росії, довіреність на виготовлення технічної документації не надала, таким чином від виконання обов'язків по реєстрації договору ухилилася. ОСОБА_2 звертався до реєстраційної служби управління юстиції з приводу реєстрації договору, але через відсутність технічної документації про відведення земельної ділянки, кадастрового номеру та нормативно-грошової оцінки, йому відмовляли в реєстрації договору.

Посилаючись на викладене, просив суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у реєстрації укладеного 28 грудня 2012 року між ними договору оренди земельної ділянки, а саме: замовленні технічної документації на виділення земельної ділянки, замовленні та отримання витягу про надання земельній ділянці кадастрового номеру, замовленні та отриманні довідки про нормативно-грошову оцінку землі.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано витребувати у ОСОБА_2 та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 5.88 га, розташовану на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 05.02.2002 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 3530.

Зобов'язано витребувати у ОСОБА_2 та повернути ОСОБА_1 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 05.02.2002 р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 3530, на ім'я ОСОБА_1, на земельну ділянку площею 5.88 га, розташовану на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2142грн 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про спонукання до вчинення певних дій - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, а саме, що судом не встановлено, які саме правовідносини дійсно виникли між сторонами, просив скасувати рішення суду, та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Коломієць В.В., судді: Данилова О.О., Шаманська Н.О.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 05 лютого 2002 року є власником земельної ділянки загальною площею 5,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 11, 12).

Відповідно до копії розписки від 28 вересня 2012 року, написаної ОСОБА_1, вона отримала в борг у ОСОБА_2 120 000 грн строком на три місяці. Крім того, ОСОБА_1 зобов'язалась, що у разі неповернення нею боргу у зазначений строк, дана сума буде вважатися попередньою орендною платою за її земельний пай в розмірі 5,88 га строком на 10 років (а.с.40).

28 грудня 2012 року сторонами був підписаний договір оренди землі, за умовами якого орендодавець ОСОБА_1 передає орендарю ОСОБА_2 в оренду земельну ділянку площею 5,88 га, яка знаходиться на території Новомихайлівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на 10 років із встановленням орендної плати у розмірі 12 000 грн. на рік (а.с. 38-39).

За змістом п. 18 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення, технічної документації. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є технічна документація, замовлена орендодавцем. Організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрати, пов'язані з цим, покладаються на орендаря на підставі довіреності орендодавця.

Згідно п.20 даного договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у момент підписання договору оренди землі, після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Відповідно до п. 43 договору набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

З пояснень сторін вбачається, що технічна документація на земельну ділянку не була виготовлена. У матеріалах справи відсутній Акт приймання передачі земельної ділянки, даний договір оренди у передбаченому порядку не зареєстровано, проте, фактично з часу підписання договору оренди спірною ділянкою користується відповідач.

Відповідач дотепер користується цією земельною ділянкою та відмовляється виконати вимоги ОСОБА_1 про її повернення.

Представник ОСОБА_2 у суді першої інстанції не заперечував, що оригінал Державного акту на земельну ділянку ОСОБА_1 до теперішнього часу знаходиться у його довірителя.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації такого договору, а тому, оскільки договір оренди землі від 28.12.2012р. не пройшов державної реєстрації, то сторони цього договору не набули прав та обов'язків за ним, зокрема, у орендаря відсутнє право користування спірною земельною ділянкою.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 ЗК України).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України).

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Таким чином, оскільки договір оренди підлягає обов'язковій державній реєстрації, то саме з моменту її проведення такий договір набуває чинності, а в сторін виникають відповідні права та обов'язки з оренди земельної ділянкою.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 532/384/16ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на викладені вимоги закону, встановивши, що укладений сторонами договір не набув чинності, а тому відповідач ОСОБА_2 не набув прав орендаря за цим договором та користується земельною ділянкою позивача неправомірно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Також є вірним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Так, з матеріалів справи вбачається, що тільки після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про витребування у нього спірної земельної ділянки ОСОБА_2 став намагатися вчинити дії із реєстрації договору оренди землі: 8 лютого 2017 року на адресу позивача направлений лист з проханням надати довіреність на виготовлення технічної документації, а 7 березня 2017 року ОСОБА_2 подано заяву до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Новобузької міської ради Миколаївської області про реєстрацію договору оренди, в задоволенні якої було відмовлено (а.с.41-42, 77-78, 140-144).

За змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України, ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту, тобто такого, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, об'єктом захисту закон визначає порушене, невизнане або оспорене право чи цівільний інтерес.

Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову про покладення на ОСОБА_1 обов'язку не чинити перешкод у реєстрації укладеного 28 грудня 2012 року договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_2 посилався на порушення його прав орендаря. Проте, як встановлено судом, такого права за цим договором ним не було набуто.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосована позовна давність, про що було заявлено відповідачем, є безпідставними.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила.

Встановивши, що вперше до відповідача з вимогою про повернення свого майна ОСОБА_1 звернулась у 2015 році та, отримавши відмову в цьому, саме з цього часу дізналась про порушення своїх законних прав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованому висновку, що строк позовної давності позивачем не був пропущений, оскільки з даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду у грудні 2016 року.

Доказів, які б спростовували зазначені висновки суду першої інстанції апелянтом не надано.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на те, що судом не встановлені реальні правовідносини сторін, не враховано, що позивач добровільно передала землю в оренду відповідачу та не застосовані норми ст. 388 ЦК України, що забороняють витребовувати майно у добросовісного набувача, - оскільки такі доводи апеляційної скарги пов'язані із помилковим тлумаченням норм законодавства.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 18 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

____________________________________________

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року