Провадження № 2/742/785/18
Єдиний унікальний № 742/1744/18
27 вересня 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,
при секретарі - Тищенко О.О.,
представника позивача - Мельник Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості -
В червні 2018 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТСЦ № НОМЕР_1 України в Чернігівській області, ТСЦ №8044 МВС України в м. Києві, ТСЦ №7442 МВС України в Чернігівській області про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 23.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики №23/02-02 про надання останньому грошових коштів у сумі 2 891 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору позики еквівалентно 78 098 грн 94 к.
З метою забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу HYUNDAI модель TUCSON шасі (кузов, рама) НОМЕР_5 НОМЕР_7, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2, свідоцтво НОМЕР_6, згідно якого відповідач зобов'язався перед позивачем своїм майном - предметом застави - за виконання позичальником своїх зобов'язань за договором позики.
В порушення умов договору відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 24.05.2018 року наявна заборгованість - 326 866 грн 18 к., яка складається з суми: основної заборгованості у розмірі 69 398 грн 34 к., неустойки у розмірі 253 303 грн 94 к. та 3% річних у розмірі 4 163 грн 90 к.
Вище вказаний автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_4, що обумовило звернення позивача до суду про стягнення заборгованості за договором позики та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом проведення електронних торгів.
В подальшому позивачем було подано заяву про відмову від частини позовних вимог до ОСОБА_4, просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики №23/02-02 від 23.02.2016 року в розмірі 142 960 грн 58 к.
В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з вище наведених підстав, надавши згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини не з'явлення суду не повідомив. У зв'язку з вище викладеним, з огляду на надання згоди представника позивача на розгляд справи в порядку заочного розгляду, судом на підставі ст.280 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за наявними доказами в матеріалах справи.
Суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики №23/02-02, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останній отримав позику у сумі 78 098 грн 94 к., еквівалент в іноземній валюті на момент укладення договору складав 2 891 долар США, зі сплатою 29 доларів США за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, з кінцевим строком погашення 23.05.2016 року /а.с.11,12/.
Станом на 24.05.2018 року відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за договором позики не виконав, обумовивши виникнення заборгованості в сумі - 142 960 грн 58 к., яка складається з суми: основної заборгованості у розмірі 69 398 грн 34 к., неустойки у розмірі 69 398 грн 34 к. та 3% річних у розмірі 4 163 грн 90 к. /уточнений розрахунок а.с.82/.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16.
З огляду на положення ч.1 ст.81 ЦПК України, суд визнає встановленими обставини підписання ОСОБА_3 договору позики і отримання грошових коштів в сумі 78 098 грн 94 к., які безумовно підлягають поверненню позивачеві по справі.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).
Положеннями ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.
Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17.
Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1,2 ст.551 ЦК України).
Як вбачається з п.4.2 договору позики №23/02-02 від 23.02.2018 року, сторони визначили, що у разі несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує неустойку у розмірі 29 доларів США за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що період прострочення грошового зобов'язання складає з 24.05.2018 року до 23.05.2018 року, а відтак, з огляду на наданий позивачем розрахунок розміру пені, остання становить 69 398 грн 34 к.
Протягом розгляду цивільної справи відповідач ОСОБА_3, на виконання ст.ст.12,81 ЦПК України, не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов'язань за укладеним договором позики, а відтак він несе ризик настання наслідків, пов'язаних із не вчиненням відповідних процесуальних дій, в даному випадку - ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення від 24.05.2018 року /а.с.1/ позивачем було сплачено 3 268 грн. 00 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст.12,13,81,258-259,263-265,268,352,354 ЦПК України, суд-
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_8 виданий 27.09.2001 року Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) суму заборгованості за договором позики №23/02-02 від 23.02.2016 року в розмірі 142 960 грн 58 к., яка складається з: суми основної заборгованості у розмірі 69 398 грн 34 к., неустойки у розмірі 69 398 грн 34 к. та 3% річних у розмірі 4 163 грн 90 к.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_8 виданий 27.09.2001 року Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) 3 268 грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Прилуцького
міськрайонного суду В.Г.Павлов