ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3720/16-ц Головуючий суддя І інстанції Нікуліна Л.П.
Провадження № 22-ц/818/819/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року у складі головуючого судді Нікуліної Л.П. по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

встановив :

25 лютого 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду із позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.11.2011 року по 31.01.2015 року в розмірі 4061,85 гривень. При цьому представник позивача посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з опалення та гарячої води, отримує відповідні послуги, але в добровільному порядку оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснює, в результаті чого у відповідача перед КП «Харківські теплові мережі» утворилась заборгованість.

Повторним заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за теплову енергію за період з 01.11.2011 року по 31.01.2015 року в розмірі 4061 грн. 85 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить повторне заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилався на те, що рішення суду першої інстанції незаконне, постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом неповно були встановлені всі обставини справи, не вірно були оцінені докази, помилково зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, що призвело до винесення неправильного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був повідомлений в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи. Оскільки у той час він знаходився за межами міста на відпочинку після чергового гіпертонічного кризу. Взагалі у літній період він може знаходитися де завгодно, тому, що підписку про невиїзд нікому не надавав, також в телефонному режимі повідомлення він не отримав. За цих обставин він не міг знати про існування даного судового процесу, і йому не було відомо про зміст позовних вимог і про винесене рішення, копії рішення суду на його адресу також пізніше не надходило.

Зазначив, що він був позбавлений можливості використовувати право брати участь в судових засіданнях, висловити свої заперечення, зробити заяву про застосування позовної давності, давати усні та письмові пояснення, надати докази, ніж було порушено рівність сторін судового процесу, так як рішення було винесено без його участі та участі його захисника.

Вказав, що про наявність рішення суду він випадково дізнався тільки наприкінці серпня 2017 року.

Зазначив, що згідно до договору від 19 червня 2017 року про реструктуризацію заборгованості за теплопостачання з метою отримання субсидії зазначена сума боргу 1655,23 грн. Не враховуючи ці обставини, суд задовольнив вимоги позивача та встановив, що відповідач повинен виплатити позивачу суму в повному обсязі, яка є 4061,85 грн. Сума боргу на 01.09.2013 рік складала 5169,02 грн - за три роки до винесення рішення та його провадження. На 01.09.2016 рік-5639,48 грн. Таким чином сума 4061,85 грн. не є обґрунтованою. Максимальна сума боргу на той час, яка могла бути (5639,48 - 5169,02) = 479,46 грн., на чому апелянт наполягає. Зазначений висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи і є помилковим з підстав оформлення в вересні 2015 року субсидії на оплату ним комунальних послуг, що підтверджується відповідними документами. Вищезазначену оплату (4061,85) він не робив і борг не визнавав. Вважає, що в цьому випадку необхідно було застосувати норми закону про позовну давність, що він і просить суд врахувати взагалі не був досліджений факт призначення субсидії, тому даний висновок суду, який став підставою для задоволення позову є помилковим і не відповідає фактам.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, щоспоживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за фактично надані комунальні послуги, тому позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості є обгрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягали задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до змісту статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 закону України «Про теплопостачання» передбачено обов'язок відповідачів, як споживачів послуг позивача своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року (далі - Правил), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 25, 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженого органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Частина 3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач зареєстровані в АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. За період з 01 листопада 2011 року по 31 січня 2015 року відповідач не сплачував за комунальні послуги, тому за цей період у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 4061,85 грн.

Відповідач є споживачем послуг КП "Харківські теплові мережі", однак надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не сплачує.

Відповідно до п.3 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848, призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад.

Пунктом 30 постанови Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (далі - Постанова № 630) визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (п.18 Постанови № 630).

Згідно статті 24 Закону України від 2 червня 2005 № 2633-ІV "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому у статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України 13.01.2016 року у цивільній справі № 6-931цс15.

КП «Харківські теплові мережі» 23.06.2014 року подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з опалення та гаряче водопостачання.

17 липня 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова було видано судовий наказ за зазначеною заявою КП «Харківські теплові мережі» про стягнення з відповідача заборгованості за І послуги з опалення та гаряче водопостачання за період з 01.11.2010 року по 31.05.2014 року в розмір: 4088,22 гривень.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року вищезазначений судовий наказ було скасовано у зв'язку з наявністю спору про право (а.с.6).

Крім того, згідно до заяви представника позивача від 20.09.2016 про зменшення розміру позову про стягнення заборгованості за період з 01.11.2011 по 31.01.2015р. до 4061 грн., відповідач частково погасив заборгованість, що підтверджується відомістю нарахування за теплову енергію, згідно до якої останній платіж за надані послуги у заявлений період був здійснений відповідачем у грудні 2014 року в сумі 1700 грн., у тому числі за поточний місяць 338,31 грн., а у березні 2016 року на суму 250 грн., у тому числі за поточний місяць - 25,64 грн. (а.с. 148 на звороті - 149).

З огляду на вищевказане та відповідно до ст. 264 ЦПК України перебіг трирічного строку для звернення до суду перервався у грудні 2014 року, після чого почав свій трирічний перебіг спочатку. У березні 2015 року, коли позивач звернувся до суду з цим позовом, відповідач також сплачував позивачу за надані послуги в сумі 30 грн. Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про сплив трирічного строку позовної давності

Посилання відповідача в доводах скарги на отримання субсидій та договір про реструктуризацію заборгованості є безпідставними і не спростовують той факт, що відповідно до вказаної відомості нарахування залишок боргу складає 4061,85 грн., оскільки субсидії по сплаті комунальних платежів були призначені відповідачу, а договори про реструктуризацію заборгованості укладені стосовно заборгованості, нарахованої пізніше строку з 01.11.2011 по 31.01.2015р, за який було стягнуто заборгованість на підставі оскарженого рішення суду.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції у повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив наведені на їх обґрунтування доводи та заперечення, і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи, і доводами скарги не спростовуються.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а заочне рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375,381-384, 389- 392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.