Справа № 743/620/18
Провадження № 2/743/265/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

учасники справи : представник позивача ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 317, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просив визнати останніх такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1. Одночасно просив зобов'язати Ріпкинську селищну раду зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовує позов тим, що:

- він являється власником вказаного житлового будинку;

- за вказаною адресою зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 та її племінниця ОСОБА_3;

- ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 10.08.2016 року;

- ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляються знятися з реєстрації за вказаною адресою, в добровільному порядку;

- вказане створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, зокрема виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг та отриманням субсидій.

В судові засідання позивач ОСОБА_4 не з'являвся.

В судових засіданнях:

- представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених в ньому. Додатково зазначила, що дійсно ОСОБА_4 та ОСОБА_2, після розірвання шлюбу, добровільно поділили спільне нажите майно. Вказує, що вони з ОСОБА_4 не чинять перешкоди ОСОБА_2 у тому аби остання забрала поділене майно;

- відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вказала, що дійсно проживала з ОСОБА_4 в офіційному шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. Вказує, за комісійним актом депутата Ріпкинської селищної ради за січень 2018 р. вони з ОСОБА_4 поділили спільне нажите майно. В той же час, не все майно згідно переліку вона змогла забрати, так як останній разом з колишньою свекрухою ОСОБА_1 пов'язує повернення решти майна зі зняттям її з реєстраційного обліку. Вказує, що в силу свої роботи, вона проживає в АДРЕСА_2 в нежитловому приміщенні, куди не можна зареєструватися. Зазначає, що вона являється рідною тіткою ОСОБА_3 та остання до свого повноліття перебувала у неї під опікою та піклуванням. При цьому, по відношенню до ОСОБА_3 позивач ОСОБА_4 ні опікуном, ні піклувальником. Зазначила, що раніше вони були зареєстровані з ОСОБА_3 в смт. Ріпки за іншою адресою, але будинок вона продала;

- відповідачка ОСОБА_3 також позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що вона приймала фінансову участь у ремонті вказаного житлового приміщення, так як їй пересилали кошти з іноземної сім'ї на лікування.

У відзиві на позовну заяву від 07.09.2018 р., ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні позову, виходячи з того, що:

- з 2012 року по 31.12.2017 року навчалася в Чернігівському національному технологічному університеті в м. Чернігові, де і проживала, що свідчить про поважність її не проживання за адресою: АДРЕСА_1, в силу тлумачення ст. 405 ЦК України;

- немає іншого житла, де можна було зареєструватись, так як чоловік військовий, вони з ним проживають у знайомих;

- вона являється інвалідом з дитинства, вимушена проходити періодичні огляди в Ріпкинській ЦРЛ за місцем реєстрації, а зняття з реєстраційного обліку позбавить її такого права, як і ускладнить процедуру одержання державної допомоги по інвалідності;

- в силу ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини в рішеннях "Кривіцька і Кривіцький проти України", "Прокопович проти Росії", "МакКенн проти Сполученого Королівства" задоволення позову є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла;

- позовні вимоги до Ріпкинської селищної ради про зобов'язання останніх зняти її з реєстраційного обліку, задоволенні бути не можуть, так як позивач останніх не зазнав в позовній заяві, як відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_4 являється власником житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1, що стверджується договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 12 жовтня 2004 року, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори БРУСИЛО С.О., Витягом № 5407855 від 11.11.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно;

- за адресою АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_4 з 27.12.2005 р., ОСОБА_2 з 15.03.2012 р. та ОСОБА_3 з 27.03.2012 р., що стверджується даними будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають за даною адресою, та довідками виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 14 травня 2018 р. № 877 та від 2 липня 2018 р. № 437/03-15;

- відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку, за місцем реєстрації, не проживає з 10.08.2016 року і по теперішній час, а ОСОБА_3 у вказаному будинку, за місцем реєстрації, не проживає з 2012 р. і по теперішній час, що стверджується комісійним актом від 17 квітня 2018 р. депутата Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області;

- шлюб, зареєстрований 28 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ріпкинського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 85, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - розірвано, що вбачається з рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.01.2018 року, яке набрало законної сили 26.03.2018 р..

Судом встановлено та визнається сторонами, що по відношенню до ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_3 членом сім'ї не являється.

По справі відсутні докази родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як і докази того, що остання до свого повноліття перебувала під опікою та піклуванням ОСОБА_2.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 чинить їм перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, де останні не зареєстровані. Не заявляли вони вимоги до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні вказаним будинком і в судовому порядку.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів на спростування відомостей, які містяться в комісійному акті від 17 квітня 2018 р. депутата Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про не проживання за вказаною адресою з 10.08.2016 року і по теперішній час.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 надала докази на підтвердження того, що вона являється особою з інвалідністю ІІ групи (інвалідність з дитинства), що вона в Чернігівському національному технічному університеті 30 червня 2016 р. отримала Диплом бакалавра, а 31 грудня 2017 р. Диплом магістра, оцінку яким на предмет поважності не проживання за вказаною адресою останній суд дасть нижче.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оцінка суду.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми права, те, що по відношенню до ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_2 являється членом сім'ї (до набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили) та колишнім членом сім'ї, а ОСОБА_3 не є та не була членом сім'ї останнього, суд приходить до висновку, що порушене право власності ОСОБА_4 на вказаний будинок підлягає захисту:

- щодо ОСОБА_2, на підставі ст. 405 ЦК України;

- щодо ОСОБА_3, на підставі ст.ст. 383, 391 ЦК України.

Оцінивши в сукупності норми права та матеріали справи, суд знаходить, що ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, виходячи з того, що:

- ОСОБА_2, як член сім'ї та колишній член сім'ї ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 10.08.2016 року, що вбачається з комісійного акту від 17 квітня 2018 р. депутата Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та не спростовано останньою, не є власником житла в якому проживає позивач;

- ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів на підтвердження: 1) поважності причин не проживання за вказаною адресою з вказаної вище дати; 2) тому, що ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, а вона ним користується;

- втручання у право на повагу до житла ОСОБА_2, яке охоплюється ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача ОСОБА_4 (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням і реалізації права на отримання субсидії), є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві";

- будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

Щодо наведених ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву поважних причин не проживання її в указаному будинку, а саме навчання з 2012 р. по 31.12.2017 р., то суд враховує, що ст. 405 ЦК України передбачає імунітет від застосування вказаної норми, при наявності поважних причини не проживання в житловому будинку, саме для членів сім'ї власника, а ОСОБА_3 такою не являється, то до неї не застосовується вказана стаття.

Оцінивши в сукупності норми права та матеріали справи, суд знаходить, що ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ст. 391 ЦК України, виходячи з того, що:

- ОСОБА_3 має інше місце проживання (у відзиві на позовну заяву вказала адресу: АДРЕСА_3), не є власником житла в якому проживає позивач, у вказаному будинку, за місцем реєстрації, не проживає з 2012 року, що вбачається з комісійного акту від 17 квітня 2018 р. депутата Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області та не спростовано останньою;

- ОСОБА_3 не надала будь-яких доказів на підтвердження тому, що ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, а вона ним користується;

- втручання у право на повагу до житла ОСОБА_3, яке охоплюється ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, здійснюється з метою захисту порушених прав і свобод позивача ОСОБА_4 (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням і реалізації права на отримання субсидії), є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві";

- будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

В той же час, вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання Ріпкинську селищну раду зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, так як:

- ОСОБА_3 слушно вказує у відзиві на позовну заяву, що ОСОБА_4 не залучив селищну раду відповідачем по справі;

- представник позивача ОСОБА_1, на відповідній стадії процесу, до початку розгляду справи по суті не заявляла клопотання про залучення селищної ради, як співвідповідача;

- згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, слід:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 176 грн. 20 коп.;

- повернути ОСОБА_4 176 грн. 20 коп. з Державного бюджету України сплаченого судового збору, згідно квитанції №73 від 14.05.2018 року, оскільки відповідач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 12, 76, 141, 259, 263, 265, 273, 280-282, 288, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 176 грн. 20 коп..

Повернути ОСОБА_4 176 грн. 20 коп. з Державного бюджету України сплаченого судового збору, згідно квитанції №73 від 14.05.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ріпкинський районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

ПОЗИВАЧ : ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

місце реєстрації: АДРЕСА_1,

РНОКПП НОМЕР_1.

ВІДПОВІДАЧКА : ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

місце реєстрації: АДРЕСА_1,

РНОКПП НОМЕР_2.

ВІДПОВІДАЧКА : ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_6,

місце реєстрації: АДРЕСА_1,

РНОКПП не встановлено, паспорт серії НОМЕР_3.

Головуючий В.Б. Сташків

Повний текст рішення виготовлено та

підписано 28 листопада 2018 року.