Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 672/778/16-ц

провадження № 61-31310 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

представник позивача - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник відповідача - ОСОБА_7;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 рокуу складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Грох Л. М.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2011 року він позичив ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 30 тис. доларів США, про що видав розписку, в якій відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 31 грудня 2011 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором позики він звернувся до суду з позовом і рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області у справі № 672/379/14-ц від 11 квітня 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_6 на його користь суму боргу у розмірі 30 тис. доларів США та 3 % річних від суми боргу у розмірі 1 978 доларів США, а всього 31 978 доларів США, що еквівалентно 401 935 грн 41 коп.

Відповідач рішення суду своєчасно не виконав. Посилаючись на те, що з моменту ухвалення рішення суду пройшло вже більше двох років, національна грошова одиниця знецінилась, вважав, що відповідач має повернути борг з урахування курсової різниці, оскільки на час звернення до суду з цим позовом сума боргу в національній валюті складала 793 962 грн 95 коп., а рішенням суду стягнуто 401 935 грн 41 коп., та на підставі статті 625 ЦК України сплатити йому 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму курсової різниці у зв'язку із знеціненням національної грошової одиниці у розмірі 392 027 грн 54 коп., а також на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 49 649 грн 87 коп., а всього 441 677 грн 41 коп.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року у складі судді Сакенова Ю. К. провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу в сумі 392 027 грн 54 коп. закрито, оскільки є рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року у складі судді Сакенова Ю. К. позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3 % річних від суми боргу у розмірі 30 тис. доларів США за період з 11 квітня 2014 року по 30 червня 2016 року в сумі 49 649 грн 87 коп.

Не погодившись із судовим рішенням про закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення курсової різниці валют, ОСОБА_4 зверувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П'єнти І. В. апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Ухвалу Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 30 березня 2017 року у складі судді Сакенова Ю. К. самовідвід судді Сакенова Ю. К. задоволено. Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу передано на розгляд до Чемеровецького районного суду Хмельницької області.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року у складі судді Кулєбякіна В. О. у задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову - арешт, накладений ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року на майно ОСОБА_6: гараж АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,115 га, розташовану по АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області у справі № 672/379/14-ц від 11 квітня 2014 року, що набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики від 07 жовтня 2011 року, суму боргу визначено в національній грошовій одиниці. 19 липня 2016 року виконавче провадження закінчено в зв'язку з виконанням рішення суду. Офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні, спір щодо якого вирішений судом, пред'являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці валют. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 року, з урахуванням виправленої описки згідно ухвали суду від 03 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 391 624 грн 98 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідач за наявності у нього майна тривалий час ухилявся від добровільного виконання рішення суду, а за цей час курс долара США значно зріс, у зв'язку з чим позивачу були завдані збитки у вигляді курсової різниці валют. Відповідачем не надано доказів щодо наявності обставин, які б перешкоджали йому виконати рішення суду і зменшити збитки позивача. На дату виконання рішення суду і сплати гривневого еквівалента отриманих за договором позики коштів курс долара США зріс, тому право позивача на отримання всієї суми боргу порушене, йому завдано збитків у вигляді курсової різниці (пункт 2 частини першої статті 22 ЦК України, частини перша, друга статті 1166 ЦК України), розмір якої необхідно розраховувати згідно з офіційним курсом долара США, який був встановлений Національним банком України на момент здійснення платежу боржником, тобто станом на 05 липня 2016 року.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних касаційну скаргу, в якій просив рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Городоцького районного суду від 11 квітня 2014 року спір між сторонами повністю вирішено, оскільки з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто суму боргу у розмірі 30 тис. доларів США із визначенням суми боргу в національній грошовій одиниці. Зазначене рішення суду про стягнення боргу відповідає вимогам пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», в якій судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення суду.

Висновок суду апеляційної інстанції про його тривале ухилення від добровільного виконання рішення суду є необґрунтованим, оскільки унаслідок примусового виконання рішення суду були застосовані заходи забезпечення виконання рішення суду, що перешкодило йому виконати рішення, так як він не мав реальної можливості продати особисте майно, на яке було накладено арешт, та вчасно повернути борг.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 07 жовтня 2011 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 30 тис. доларів США, про що ОСОБА_6 видав розписку, в якій зобов'язався повернути отриманні кошти до 31 грудня 2011 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за договором позики, у 2014 році ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6суми боргу.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року (справа № 672/379/14-ц) позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 30 тис. доларів США та 3 % річних від суми боргу у розмірі 1 978 доларів США, а всього 31 978 доларів США, що еквівалентно 401 935 грн 41 коп.Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 9, т. 1).

На примусове виконання рішення суду Городоцьким районним судом Хмельницької області року видано виконавчий лист № 672/379/14-ц від 19 травня 2014 року (а.с. 11, т. 1).

19 липня 2016 року в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2014 року у справі № 672/379/14-ц. На користь ОСОБА_4 перераховано кошти в сумі 405 158 грн 41 коп. згідно з платіжним дорученням від 05 липня 2016 року № 1097. Дії державного виконавця не оскаржені (а.с. 208, 210, т. 1).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення боргу за договором позики пройшло більше двох років, національна грошова одиниця знецінилась, і тому вважав, що відповідач має повернути борг з урахування курсової різниці валют, оскільки рішенням суду стягнуто борг у доларах США з урахуванням гривневого еквівалента.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення курсової різниці валют, апеляційний суд не врахував таке.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивачу завдані збитки (делікт).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У порушення статей 11, 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд вказані вимоги закону та обставини справи не врахував, застосувавши положення статей 22, 1166 ЦК України і стягнувши на їх підставі курсову різницю валют, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач вимог про відшкодування шкоди не заявляв, а просив стягнути саме курсову різницю валют.

Крім того, коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи.

Тобто по суті апеляційний суд вимог, які були заявлені позивачем не розглянув, а розглянув вимоги, які не заявлялися, що позбавляє суд касаційної інстанції ухвалити рішення по суті спору.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк