ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/301/18 Справа № 182/924/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Ручнева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.,

сторони:

позивач - Публічне Акціонерне Товариство " Укрсоцбанк ",

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року, яке постановлено суддею Рунчевою О.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що 28.12.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №110/4-127, згідно якого ОСОБА_1 отримала в кредит кошти в сумі 244 733,40 грн. на строк та на умовах, встановлених цим Договором.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки від 26 березня 2010 року, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника.

Позичальник не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 09 грудня 2013 року у розмірі 190 766,07 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 110/4-127 від 28.12.2006 року в сумі 190 766 грн. 07 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір по 953 грн. 84 коп., з кожного.

Ухвалою цього ж суду від 06 квітня 2015 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позичальник ОСОБА_1 була зобов'язана повернути кредит до 27 грудня 2011 року та він поручився за виконання неї зобов'язань саме до цієї дати. Оскільки, позов подано до суду у 2014 року, тобто більш ніж через шість місяців з моменту настання строку виконання зобов'язань, порука припинилася на підставі ст. 559 ЦК України і суд не мав правових підстав для стягнення боргу з поручителя.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 110/4-127, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 70 000 доларів США на строк до 27 грудня 2011 року включно на споживчі цілі, зі сплатою 13% річних за користування кредитом (а.с.8-9).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 110/4-127 від 28 грудня 2006 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №110/5-231 від 28 грудня 2006 року (а.с.12).

26 березня 2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки №110/16/10-018, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 зобов'язався солідарно відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором № 110/4-127 від 28 грудня 2006 року та Додатковими угодами до нього, а саме: повернення кредиту у розмірі 70 000 доларів США з графіком повернення відповідно до умов Додаткових угод до договору кредиту та з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 27 жовтня 2012 року або в інший термін дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту та додатковими договорами до нього.

Відповідно до п. 6.1. та 6.8. вказаного Договору, він набирає чинності з моменту підписання та нотаріального його посвідчення, а всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмета цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором.

Договір поруки №110/16/10-018 від 26 березня 2010 року посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименком О.В. 26 березня 2010 року та зареєстровано у реєстрі за № 261 (а.с.10-11).

25 червня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір про зміну № 1 до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року, в якому сторони дійшли взаємної згоди про зміну валюти Кредиту за Договором та переведення суми кредиту та відсотків в розмірі 30214 доларів США в гривню, що становить 244733,40 гривен. Також сторони дійшли взаємної згоди, що погашення заборгованості за кредитом здійснюватиметься згідно з графіком, зазначеним у Додатку №1 Договору про внесення змін № 4 від 25.06.2012 року до Договору кредиту № 110/4-127 від 28.12.2006 року, що є його невідмінною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 27 жовтня 2014 року.

Відповідно до п. 4 та п.5 вказаного Договору, він набирає чинності з моменту підписання та нотаріального його посвідчення, та є невід'ємною складовою частиною договору поруки № 110/16/10-018 від 26.03.2010 року.

Договір про зміну № 1 до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименком О.В. 25 червня 2012 року та зареєстровано у реєстрі за № 573 (а.с.88,89).

Оскільки, боржник ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, станом на 09.12.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 190 766,07 грн. (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що банком підтверджено належними доказами (договір про надання споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, договір поруки) розмір заборгованості, тому наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Колегією суддів не перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржено, а, згідно з вимогами частини 1 статті 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановивши фактичні обставини справи та розмір заборгованості, що підлягає стягненню на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк»з боржника ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов договору у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, у зв'язку з чим задовольнив позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, гарантують виконання ним основного зобов'язання з урахуванням інтересів кредитора. Порядок забезпечення виконання зобов'язання у вигляді поруки врегульовано нормами ст. 554, ст. 559 ЦК України.

Так, згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення божником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст. 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців (або протягом строку, встановленому у договорі поруки, тобто протягом одного року) від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір поруки №110/16/10-018 від 26 березня 2010 рокуне містить строку дії поруки. Натомість у пункті 2.1.1. цього Договору зазначено, що порукою забезпечено зобов'язання позичальника в частині повернення кредиту не пізніше 27 жовтня 2012 року або в інший термін дострокового погашення кредиту (а.с.10-11).

Також не містить дії строку поруки укладений між сторонами 25.06.2012 року Договір про зміну № 1 до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року, який є невід'ємною складовою частиною договору поруки № 110/16/10-018 від 26.03.2010 року, в якому, змінено п.2.1.1 договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року та визначено, що порукою забезпечено зобов'язання позичальника в частині повернення кредиту не пізніше 27 жовтня 2014 року або в інший термін дострокового погашення кредиту (а.с.88)

Оскільки, з договору про заміну 1 до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, колегія суддів приходить до висновку, що порука припиняється після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який сторонами чітко визначено - 27 жовтня 2014 року.

Отже, кредитор був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання, до 27.04.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 пред'явлено у лютому 2014 року, тобто в межах строку дії поруки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідач поручився за виконання боржником зобов'язань до 27 грудня 2011 року, а позов подано до суду у 2014 року, тобто більш ніж через шість місяців з моменту настання строку виконання зобов'язань тому порука припинилася на підставі ст. 559 ЦК України, оскільки, відповідно до Договору про зміну № 1 до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року, оригінал якого оглянуто колегією суддів в судовому засіданні, який є невід'ємною складовою частиною договору поруки № 110/16/10-018 від 26.03.2010 року, визначено, що порукою забезпечено зобов'язання позичальника в частині повернення кредиту не пізніше 27 жовтня 2014 року.

При цьому посилання представника відповідача в суді апеляційної інстанції на те, що відповідно до Договору про зміну № 1 від 25.06.2012 року до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року, зміни було внесені до Іпотечного договору, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається із вказаного договору, ним внесені зміни саме до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року із посиланням на конкретні пукти цього договору, при цьому помилкове зазначення, що зміни вносяться до Іпотечного договору не мають в даному випадку правового значення, оскільки відповідач ОСОБА_2 не був стороною Іпотечного договору, а всі складові Договору про зміну № 1 від 25.06.2012 року до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року містять чіткі умови змін саме до договору поруки №110/16/10-018 від 26.03.2010 року, та, відповідно до п.4 Договору про зміну № 1 від 25.06.2012 року є його невід'ємною складовою.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні, суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: