Справа № 733/1527/17 Провадження № 22-ц/795/1013/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Харечко Л. К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

секретарі Бивалькевич Т.В., Поклад Д.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4,

за участі: представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_4,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року у складі судді Карапиш Т.В. у м. Ічня Чернігівської області, дата складання повного тексту рішення не вказана,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту складеного від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3, посвідченого 18.12.2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1698.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та встановити нікчемність заповіту, а також стягнути з відповідача витрати, понесені на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.

Доводи скарги зводяться до того, що суд не надав належної оцінки встановленим обставинам і фактам, зокрема, щодо формального посвідчення нотаріусом заповіту, без виконання вимог закону та порядку вчинення нотаріальних дій, без встановлення належним чином цивільної дієздатності заповідача, без розяснення прав та обовязків (право на залучення свідків, оплата нотаріальної дії за пільгами тощо), з ігноруванням можливого знаходження заповідача на обліку в органах опіки та піклування.

Вказує на те, що обставинами справи було встановлено, що ОСОБА_7 мав другу групу інвалідності, численні хвороби, поганий стан зору та слуху, що унеможливлювало самостійно прочитати текст складеного заповіту та підписати його, а отже, в цьому випадку, суд повинен був застосувати норми статей 1248, 1253 ЦК України.

Також, суд залишив поза увагою положення ст. 1247 ЦК України, яка передбачає, що заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, адже оскаржуваний заповіт не містить зазначеної інформації, не містить і даних про те, чи посвідчувався заповіт в приміщенні приватної нотаріальної контори, чи за її межами.

Рішення суду містить описки та граматичні помилки, що свідчить про недотримання вимог постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» щодо чіткості судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що рішення є справедливим та обґрунтованим, прийнятим на підставі зібраних по справі доказах, на поясненнях сторін, третьої особи, свідченнях свідків. Зазначає, що стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позові.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при складенні і посвідченні заповіту були повністю дотримані вимоги чинного законодавства щодо форми, змісту та порядку його посвідчення, а позивач, в свою чергу, не надав належних доказів, які б підтверджували наявність обставин, на які він посилався. Тобто суд відмовив у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам даної справи.

Судом встановлено, що 18.05.2017 року помер батько позивача ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 118). Другим сином померлого є ОСОБА_8, син якого є онуком померлого ОСОБА_7 та відповідачем у даній справі.

18.12.2015 року на випадок своєї смерті ОСОБА_7 склав заповіт, згідно з яким заповідав все своє майно онуку ОСОБА_3 Заповіт був посвідчений 18.12.2015 року приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4 та зареєстрований за № 1698.

23.05.2017 року була заведена спадкова справа № 44/2017 на підставі поданих спадкоємцями ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3 заяв, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 117-145).

Крім того встановлено, що у період з 08.02.2001 року по 12.02.2001 року ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в центрі мікрохірургії ока м. Києва в звязку з проведенням операції по екстракції катаракти лівого ока. Зазначені обставини підтверджуються повідомленням Комунального лікувально-профілактичного закладу «Ічнянська центральна районна лікарня» від 20.11.2017 року (а. с. 86).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 статті 1223 Кодексу право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями статті 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини 4 статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині 3 цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 в силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б давали підстави для визнання заповіту, складеного померлим ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_3 нікчемним, зокрема, не обґрунтованими є доводи позивача про те, що ОСОБА_7 не міг самостійно прочитати та підписати заповіт в звязку з поганим станом його здоровя (недостатнім зором, слухом та іншими хворобами), адже доказами, що містяться в матеріалах справи, а також показами свідків підтверджено, що ОСОБА_7 до моменту своєї смерті самостійно себе обслуговував, сторонньої допомоги не потребував, усвідомлював значення своїх дій, а проведена у 2001 році операція по екстракції катаракти лівого ока не вказує на його інвалідність при наявності такого діагнозу, оскільки повністю зір він не втратив і міг бачити, самостійно писати і читати.

Отже, твердження ОСОБА_2 про те, що наявність зазначених фізичних вад у ОСОБА_7 позбавляло останнього можливості самостійно прочитати заповіт, а тому, під час посвідчення заповіту повинні були бути присутні свідки, що, на його думку, вказує на нікчемність заповіту, в звязку з чим суд першої інстанції повинен був застосувати положення статей 1248 та 1253 ЦК України, у даному випадку, є безпідставними.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що заповіт був складений і посвідчений з дотриманням вимог чинного цивільного законодавства України, згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 Глави 1 зазначеного Порядку, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

Нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб у день подачі нотаріусу всіх необхідних документів (пункт 1 Глави 2 Порядку).

Згідно з п. п. 1, 2, 6 Глави 3 Порядку, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом.

У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. п. 1, 2 Глави 4) передбачено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Матеріали справи свідчать, що заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4 та зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 1698 в день звернення заповідача до нотаріальної контори 18.12.2015 року в приміщенні (нотаріальній конторі), яке є робочим місцем нотаріуса. Заповіт складений в письмовій формі о 10 год. 40 хв. На прохання заповідача з його слів заповіт був записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, який до підписання був прочитаний вголос ОСОБА_7 і власноручно ним підписаний у присутності нотаріуса о 10 год. 50 хв.

Зі змісту заповіту вбачається, що особа заповідача була встановлена, а дієздатність належним чином перевірена. Під час надання пояснень третьою особою приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_4 було встановлено, що у ході спілкування з ОСОБА_7 у нотаріуса не виникло будь яких сумнівів щодо його дієздатності та його волі щодо складення заповіту на ім'я свого онука, він адекватно відповідав на поставлені питання та аргументовано пояснював, чому хоче заповісти своє майно саме онуку, а отже заповідач усвідомлював значення цієї нотаріальної дії та її наслідки. Тому підстав для звернення до органу опіки та піклування для встановлення факту відсутності опіки або піклування над ОСОБА_7 у нотаріуса не було.

В звязку з викладеним, доводи ОСОБА_2 про те, що приватний нотаріус формально посвідчив заповіт, без дотримання усіх вимог закону, порядку вчинення нотаріальних дій, без встановлення належним чином цивільної дієздатності заповідача та з ігноруванням можливого знаходження заповідача на обліку в органах опіки та піклування, до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки спростовуються вищезазначеним.

Не погоджується колегія суддів з апеляційними доводами ОСОБА_2 й в частині того, що заповіт не містить інформації про місце його складення, що, на думку останнього, є порушенням ч. 1 ст. 1247 ЦК України, адже Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чітко передбачено, що місцем вчинення нотаріальної дії є робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Однак, у випадку, коли ця нотаріальна дія вчиняється поза межами робочого місця нотаріуса, про це зазначається у посвідчувальному записі та в реєстрі нотаріальних дій. В інших випадках і взагалі, ці дії вчиняються лише в приміщенні нотаріальної контори, про що окремо зазначати в посвідчувальному написі, ні закон, ні Порядок від нотаріуса не вимагає.

Згідно з правилами статті 81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню вона не підлягає.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року є законним і обґрунтованим, оскільки суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, оцінив допустимість та достовірність зібраних доказів, надав їм належну правову оцінку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду містить описки та граматичні помилки є підставою для звернення учасника справи з відповідною заявою до суду в порядку ст. 269 ЦПК України та не є підставою для скасування законного по суті рішення.

Оскільки, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, не підлягає і задоволенню клопотання ОСОБА_2 про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: