Справа №489/3618/18
Провадження №2/489/1930/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26 вересня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:
головуючого судді Румянцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача (колишньої дружини) ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №51 будинку №3 по вулиці Миколаївська в м. Миколаєві. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач, хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте не проживає у вищезазначеній квартирі більше 8 років. Відповідачка не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. В 2014 році створила нову сімю, змінила прізвище та проживає і іншим чоловіком.
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №51 будинку №3 по вулиці Миколаївська в м. Миколаєві.
Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, неявка не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Згідно довідки №3011 від 16.11.2017 року виданої ЖКП ММР «Південь», вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані заявник - ОСОБА_3, колишня дружина - ОСОБА_4, син ОСОБА_5
Шлюб між сторонами розірвано, згідно свідоцтва серії 1-ФП №057494 про розірвання шлюбу, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №463 від 2009 року листопада місяця 26 числа, свідоцтво видано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 15 лютого 2011 року, а отже сімейні відносини позивача та відповідача припинені.
Квартира АДРЕСА_1, на підставі договору дарування серії ВАК №009757 від 08.07.2004 року, належить ОСОБА_3.
На обґрунтування позовних вимог позивач надав акт про не проживання.
Акти житлово-експлуатаційної контори №7 ЖКП ММР «Південь» в якому особи, прописані в будинку №3 по вул. Миколаївська в м. Миколаєві, підтверджують факт того, що ОСОБА_6 в будинку №3 по вул. Миколаївській в м. Миколаєві не проживає з 3 травня 2009 року, є недопустимим доказом, оскільки у цивільному законодавстві відсутні норми, яка б визначали можливість житлово-експлуатаційних організацій складати та посвідчувати подібні акти. Окрім того, про відомі їм обставини справи свідки можуть надати пояснення лише в судовому засіданні під час допиту, а не паспортисту та начальнику житлово-експлуатаційної контори.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За таких обставин, оскільки відповідач не є власником вказаного будинку, не є членом сімї власника, крім того не проживає в спірному будинку, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрація відповідача в будинку позивача порушує його права як власника, позовні вимоги обґрунтованими та законними і такі, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №51 будинку №3 по вулиці Миколаївська в м. Миколаєві.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1.
Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ЕО 088793.
Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Суддя Ленінського районного
суду міста ОСОБА_1 Румянцева
Повний текст судового рішення складено «26» вересня 2018 року.