ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Київ

справа № 2-1175/11

провадження № 22-ц/824/620/18

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В. (суддя-доповідач)

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Лисиці Ю.С.

сторони :

позивач - Приватне акціонернетовариство«ПРОСТО-страхування»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року у складі судді П'ятничук І.В., повний текст складений 13.06.2018 року,

встановив:

У жовтні 2009 року позивач ЗАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу, мотивуючи тим, що 02.04.2008 р., в м.Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21121», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого транспортні засоби були пошкоджені. Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 08.04.2008 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого сталася дана ДТП.

Позивач ЗАТ «ПРОСТО-страхування» здійснив власнику застрахованого автомобіля «Лексус», виплату страхового відшкодування у розмірі 11926,05 грн., тому просив стягнути з ОСОБА_1 в порядку регрессу 11926 грн.05 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08 лютого 2011 р. позовні вимоги було задоволено.

06.06.2017 р. представник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.07.2017 р. вказане заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому позивач мав звернутись не до нього, а до його страховика «НФСК «Добробут» або МТСБУ, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, а тому він має обов'язок лише щодо відшкодування франшизи, яку він згоден відшкодувати в будь-який час.

У своїх запереченнях на відзив, позивач зазначив, що страхова компанія не зобов'язана звертатись до страховика відповідача, це тільки її право, що підтверджується судовою практикою та рішеннями Верховного Суду України, крім того, третя особа, а саме «НФСК «Добробут» відповідно до інформації на сайті МЮУ знаходиться у стані припинення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «ПРОСТО-страхування» у відшкодування шкоди 510 грн. франшизи та 56 грн. 10 коп. у відшкодування понесених судових витрат. В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач, ПАТ «ПРОСТО-страхування» подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також грубого порушення норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначив, що судом не було встановлено, що відповідач звертався із повідомленням про настання ДТП про ПрАТ «НФСК «Добробут», а отже позов може пред'являтись безпосередньо до ОСОБА_1

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що судом першої інстанції було встановлено факт повідомлення відповідачем своєї страхової компанії про ДТП, оскільки крім полюсу обов'язкового страхування він був ще застрахований за договором добровільного страхування, повне КАСКО, тому що автомобіль був придбаний у кредит. Про зазначене свідчить листування між Банком як вигодо набувачем та Страховою компанією, які містяться в матеріалах справи, а отже обґрунтування апеляційної скарги не відповідають дійсності, тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення першої інстанції без змін.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що до 2017 року до нього ніхто не звертався, тому про існування заочного рішення він дізнався лише у 2017 році, просив рішення суду залишити без змін.

Позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування», будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направили, клопотань не подавали, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, згідно ст. 372 ЦПК України.

Третя особа «НФСК «Добробут», належним чином повідомлявся про день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направив, клопотання про відкладення судового розгляду не подавав, направлена кореспонденція повернулась до суду без вручення у зв'язку із зміною адреси, тому з урахуванням відсутності заяви про зміну місця знаходження та відповідно до положень ст. 131 ЦПК України, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у його відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 02.04.2008 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21121», днз НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля «Лексус», днз НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок чого автомобіль «Лексус» отримав механічні пошкодження (т.1 а.с.8-10).

Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 08.04.2008 року було встановлено, що саме внаслідок дій відповідача ОСОБА_1, який не дотримався правил дорожнього руху, виникла дана дорожньо-транспортна пригода (т.1 а.с. 11).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Лексус», днз НОМЕР_2, ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ЗАТ «ПРОСТО-страхування» за договором добровільного страхування транспортних засобів серії АТК № 118825 від 20.04.2007 року (т.1 а.с.6).

На підставі Повідомлення про настання страхового випадку, акту огляду транспортного засобу від 02.04.2008 року, розрахунку страхового відшкодування від 21.04.2008 року та рахунку ТОВ «Світ-авто» від 14.04.2008 року, ЗАТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11926,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8447 від 24.04.2008 року (т.1 а.с.12-24).

Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована ЗАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВВ/3289865, строк дії з 10.10.2007 року по 09.10.2008 рік з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю (на одного потерпілого) 51000 грн. та за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 25000 грн., окрім того, автомобіль відповідача був застрахований цією ж страховою компанією на підставі договору добровільного страхування (т.1 а.с.112, 113-116).

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався, до третьої особи із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, яка являється страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то обов'язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика - третю особу., проте позивач не звертався до третьої особи із заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу, а тому не отримував відмову третьої особи у виплаті такого відшкодування, тому відсутності правові підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування, окрім необхідності стягнення з відповідача суми франшизи.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 11 926,05 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань : договірне зобов'язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов'язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов'язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 11 926,05 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії № ВВ/3289865 страховиком відповідача з страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) у розмірі 25000 грн., на момент вчинення ДТП була третя особа.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Така позиція відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, яка за результатом розгляду справи № 755/18006/15 від 04.07.2018 року ухвалила постанову, де зазначила, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування.

Наведені в скарзі доводи апелянта висновків суду не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :