Справа № 445/595/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/1198/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області у складі судді Сивак В.М. від 13 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції, ОСОБА_5 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Заставнянської сільської ради Золочівського району Львівської області, п`ятої Львіської державної нотаріальної контори про визнання недійсними документів,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що з рішенням суду не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням норм чинного законодавства. Зазначає, що незважаючи на відсутність у ОСОБА_6 належних правовстановлюючих документів на житловий будинок в АДРЕСА_1 фактична купівля-продаж житлового будинку відбулась в серпні 1997 року, оскільки ОСОБА_3 передала ОСОБА_6 кошти за купівлю даного будинку а ОСОБА_6 ключі від останнього, оскільки переїхала проживати до доньки у м.Львів. Провівши ремонтні роботи, починаючи з 1998 року почала відкрито та безперервно проживати з сім`єю у вказаному будинку. Вважає, що реєстрація права власності на ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявою ОСОБА_7 та видача в подальшому П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 свідоцтва про право власності з її подальшою державною реєстрацією у БТІ є незаконною. Посилається на ч.1 ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим кодексом. Вважає, що оскільки вона починаючи з 1998 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком в АДРЕСА_1 тобто більше 10 років, а отже є підстави визнання права власності на житловий будинок за нею.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 березня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Апелянт та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 200-201), тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 являється власником жилого будинку в с.Заставне, що підтверджується Реєстраційним посвідченням №138 виданим 03 листопада 1997 року Золочівським міжрайонним бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

03 березня 2011 року було внесено запис у державний реєстр речових прав запис про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на спірний житловий будинок на підставі заяви її доньки ОСОБА_7 ОСОБА_6 Водночас, правовстановлюючі документи на спірний будинок були виготовлені ОСОБА_6 ще у 1993 році.

04 березня 2011 року реєстратором Посполита М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_7 На підставі даного рішення видано Витяг про державну реєстрацію прав від 04.03.2011 року №29213753, згідно якого власником зазначеного житлового будинку являється ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №113 від 16.03.1994 року.

31 травня 2011 року державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_7, згідно якого остання являється спадкоємцем глиновалькованого житлового будинку АДРЕСА_1.

21 липня 2014 року реєстратором Посполита М.О. прийнято Рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 під реєстраційним номером 33063241, на підставі чого видано Витяг про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 31.05.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку з тим до участі у справі було залучено правонаступника ОСОБА_5.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції, ОСОБА_5, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Заставнянської сільської ради Золочівського району Львівської області, п`ятої Львіської державної нотаріальної контори з вимогою визнати недійсним рішення КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 03 березня 2011 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер 33063241; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Настасяк О.В. ОСОБА_7 про спадкування після ОСОБА_6 глиновалькованого житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним рішення КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 21 липня 2011 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на житловий будинок, який знаходиться: АДРЕСА_1, реєстраційний номер:32063241.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначає, що у 1997 році позивач разом із сім'єю придбали спірний житловий будинок у ОСОБА_6 на підстав договору купівлі-продажу. Оскільки у ОСОБА_6 були відсутні правовстановлюючі документи на житло відбувся лише фактичний обмін коштами та ключами. З цього моменту, позивач та її сім'я постійно проживають у вказаному будинку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що право власності ОСОБА_6 було зареєстроване у порядку, передбаченому законодавством, яке діяло на час виникнення відповідних правовідносин, внесення відповідного запису у Державний реєстр речових прав законно відбулося на підставі заяви спадкоємця, внаслідок чого було видано Свідоцтво про право на спадщину а тому не знайшов підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України в редакції що діяла на момент реєстрації права власності за ОСОБА_6 ).

Реєстрація права власності спадкодавця за заявою спадкоємця має наслідком не виникнення права власності спадкодавця в момент такої реєстрації, а офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття спадкодавцем речових прав на нерухоме майно, що відбулось в нього за життя.

ОСОБА_3 вказує, що в серпні 1997 року придбала спірний будинок у ОСОБА_6 проте на підтвердження вказаної обставини не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження придбання будинку.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до с. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу) .

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦК УРСР Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо застосування судом ст.. 344 ЦК України про визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю, оскільки з такими позовними вимогами позивач не зверталась та такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.09.2018 року.

Головуючий

Судді