КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц/824/342/18 головуючий у 1 інстанції: Юзькова О.Л.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Державна фіскальна служба України, Державна податкова служба у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві про визнання договору про відступлення права вимоги (цесії) недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 06.06.2017 року, згідно якого кредитор ОСОБА_4 передав своїй дружині відповідачці ОСОБА_3 право вимоги виконання грошового зобов»язання до позивача, як боржника за договором позики від 31.08.2013 року на суму 1.500.000 грн., укладеного між ОСОБА_2, як позичальником, та ОСОБА_4, як кредитором, а також передав усі інші права належні йому, як первісному кредиторові.

Послався на те, що він, як позичальник, не був повідомлений відповідачами про укладення цього договору цесії і крім того, спірний договір, на думку позивача, є удаваний, оскільки укладений з метою приховати інші правовідносини, зокрема, з метою приховати доходи ТОВ «Мена -Аванград», засновниками якого є позивач та відповідачі, створивши фіктивну заборгованість.

Крім того, як зазначив позивач, він не отримував від ОСОБА_4 у позику кошти у сумі 1.500.000 грн./а.с.2-5/.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 20.04.2018 року у позові відмовлено /а.с.123-128/.

Відмовляючи у позові суд виходив з того, що позивачем не наведено належних доказів для визнання недійсним спірного договору.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на доводи, викладені в позовній заяві, просить скасувати рішення суду першої інстанції та, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позов /а.с.136-140/.

Позивач зазначив, що договір позики не укладався взагалі, а спірний договір цесії, яким право вимоги за договором позики первісний кредитор ОСОБА_4 передав новому кредитору ОСОБА_3 є удаваним договором, укладеним з метою приховати фіктивну заборгованість позивача перед ТОВ «Мена-Авангард».

Також скаржник зазначив, що відповідачами не було надано суду оригінал розписки, за якою позивач, начеб-то, отримав позику у розмірі 1.500.000 грн. від ОСОБА_4. А, отже, на думку скаржника, суд не встановив, чи написана розписка про отримання позики безпосередньо відповідачем ОСОБА_2, як позичальником.

Крім того, скаржник зазначив, що відповідачами не була виконана істотна умова договору цесії від 06.06.2017 року, передбачена п.2, згідно якого ОСОБА_3 повинна передати ОСОБА_4 до 07.06.2017 року 1.500.000 грн., а отже цей договір, на думку скаржника, є недійсним.

Також скаржник послався на те, що в порушення ст.1047 ЦК України договір позики не був укладений у письмові формі, оскільки сума договору позики не менш як у 10 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідачів, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, 31.08.2013 року між позичальником ОСОБА_2 та кредитором ОСОБА_4, на підставі розписки, укладено договір позики на суму 1.500.000 грн./а.с.51/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено судом першої інстанції, право вимоги та всі належні первісному кредитору права за вище зазначеною розпискою від кредитора ОСОБА_4 передано новому кредитору ОСОБА_3 відповідно до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 06.06.2017 року та акту приймання-передачі, про що було повідомлено позичальника ОСОБА_2.

Заміна кредитора з ОСОБА_3 на ТОВ «Мена-Авангард» відбулась шляхом передачі права вимоги від ОСОБА_3 до статутного капіталу зазначеного Товариства на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 26.06.2017 року та акту приймання передачі від 27.06.2017 року.

Судом також встановлено, що рішенням господарського суду Чернігівської області від 14.08.2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним передачі до статутного капіталу товариства «Мена -Авангард» права вимоги до ОСОБА_2.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем ОСОБА_2 вимоги про недійсність договору позики не заявлялись.

Вимагаючи визнання незаконною передачу ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 права вимоги за спірним договором позики, позивач ОСОБА_2 посилається на те,що це був удаваний договір з метою приховати інші правовідносини, зокрема намагання відповідачів створити фіктивну заборгованість позивача перед товариством «Мена-Авангард», про вихід із учасників якого заявив позивач.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі (за правочином відступлення права вимоги).

Згідно ст.ст.514,516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом та заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, як встановлено судом, 20.06.2017 року позивач ОСОБА_2 отримав поштою повідомлення від 07.06.2017 року, надіслане кредитором ОСОБА_4 про відступлення права вимоги (цесії) за договором позики.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку про дотримання відповідачами всіх передбачених законом умов для укладення спірного договору переуступки прав вимоги, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді