П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа №558/197/18

Провадження №22-ц/787/1516/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції ухвалене 21.06.2018 р.

о 18 год. 24 хв. у смт. Демидівка Рівненської області

Дата складення повного тексту рішення: 25.06.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 (присутній);

відповідач: ОСОБА_3 (присутня);

представники учасників справи:

позивача: адвокат ОСОБА_4;

відповідача: відсутній,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Демидівського районного суду від 21 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батьківство з актового запису. Мотивуючи свої вимоги, вказував, що він не є біологічним батьком дитини відповідача сина ОСОБА_5, адже той народився за 1, 5 років до знайомства та укладення сторонами шлюбу. Однак після реєстрації шлюбних відносин, без відома позивача, ОСОБА_3 було внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини, присвоївши йому прізвище та по-батькові як "Сахаров Давід Віталійович", а батьком записано ОСОБА_2

3 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Демидівського районного суду.

Ухвалою Демидівського районного суду від 18 квітня 2018 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі.

Ухвалою Демидівського районного суду від 10 травня 2018 року витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області копію актового запису №16 від 24.05.2013 року про народження ОСОБА_6 у термін до 20.06.2018 року та закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

Рішенням Демидівського районного суду від 21 червня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що він своєї згоди на внесення будь-яких змін до актового запису про народження ОСОБА_5 як сина і запису у повторному свідоцтві як батька дитини не давав. При пред'явленні позову і участі в судовому засіданні його представник помилково йому порадив оминути обставину наявності відносин сторін до шлюбу.

У суді першої інстанції відповідач не лише не заперечувала проти того, що він не є батьком дитини, але й визнавала позов. При цьому покликалася на те, що ОСОБА_6 також не вважає позивача своїм батьком. Тому незастосованими вважав правила ст. 206 ЦПК України, які регулюють питання визнання позову відповідачем, а також розяснення пунктів 11-12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" з приводу порядку та умов оспорювання батьківства.

З цих міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю, задовольнивши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3

У поданому відзиві ОСОБА_3, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, просила скасувати його, а апеляційну скаргу задовольнити повністю. При цьому вказувала, що вона увела ОСОБА_2 в оману, розповівши, що він є батьком дитини, з огляду на що було видано повторне свідоцтво про народження, де його зазначено батьком. Однак згодом зізналася, що позивач батьком ОСОБА_5 не є.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 був обізнаний на момент реєстрації його як батька дитини із тими обставинами, що він не є біологічним батьком дитини, а тому відповідно до вимог закону він не вправі оспорювати своє батьківство.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як встановлено судом, і ці обставини вбачаються з повторного свідоцтва про народження серії І-ГЮ №234402, яке Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області 6 березня 2015 року, ОСОБА_6 народився 17 травня 2013 року, його батьком записано ОСОБА_2, а матір'ю ОСОБА_7 (а.с. 10).

На а.с. 9 міститься копія свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №101629, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області 7 лютого 2015 року. За його змістом, сторони того ж числа зареєстрували шлюб, про що було вчинено відповідний актовий запис №05.

Рішенням Демидівського районного суду від 3 листопада 2017 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11-12).

Факт народження 17 травня 2013 року ОСОБА_8 встановлено відповідним свідоцтвом серії І-ГЮ №179118, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області 24 травня 2013 року. Батьком дитини зазначено ОСОБА_9, а матір'ю - відповідача (а.с. 8).

Той самий факт стверджено і змістом Свідоцтва про таїнство хрещення від 13.05.2013 року, а також перевіреною судом копією актового запису №16 від 24.05.2013 року. При цьому там вказано, що запис про батька дитини зроблено за заявою матері відповідно до ст. 135 СК України (а.с. 14, 35-35, зв.).

Між тим, в цьому ж актовому записі зазначено, що за спільною заявою батька і матері 6 березня 2015 року внесено зміни до актового запису про народження №14 від 24.05.2013 року, та батьком ОСОБА_8 було записано ОСОБА_2, у зв'язку з чим змінено прізвище дитини на "Сахаров", а по-батькові на "Віталійович".

Згідно зі ст.ст. 121, 125, 126, 135 СК України права та обвязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається або за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові записуються за її вказівкою.

Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що відомості про позивача як батька дитини були внесені до актового запису про народження за спільною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Тому суд зробив висновок, що відповідно до ч. 3 ст. 136 СК України позивач позбавлений права оспорювати своє батьківство, адже на момент реєстрації як батька дитини він знав, що не є її батьком.

Однак у засіданні суду першої інстанції відповідач визнала позов і пояснила, що ввела ОСОБА_2 в оману щодо його батьківства і саме з цієї підстави за їхньою спільною заявою він був записаний як батько ОСОБА_5.

Те ж саме вона ствердила і у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ч.ч. 1, 4-5 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних прав і обов'язків до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав ОСОБА_2, суд у той самий час залишив без уваги ту обставину, що відповідач в судовому засіданні переконливо, послідовно та без стороннього впливу пояснила про введення на момент подання спільної заяви сторін про батьківство в оману позивача з цього приводу, а також з огляду на що вона визнала позов повністю.

Таким чином, визнання позову ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та збігається з ними, а тому не суперечить вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд ураховує і факт уведення в оману позивача відповідачем через переконання його, що він є батьком дитини.

Отже, правила ч. 5 ст. 136 СК України щодо відсутності права оспорювати батьківство в особи, яка в момент реєстрації як батька знала, що не є батьком, до спірних відносин не застосовуються.

Згідно із ч.ч. 1-3 цієї статті особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Як убачається, при вирішенні справи суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Поготів, частина 3 ст. 367 ЦПК України дозволяє апеляційному суду прийняти докази, якщо їх не було подано до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Тому колегією суддів оцінено в сукупності з іншими доказами у справі і поданий позивачем ОСОБА_10 висновок про біологічне батьківство №MG18-50175F1 від 19.07.2018 року. За його положеннями імовірність батьківства ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_6 дорівнює нулю. Тобто, на думку апеляційного суду, даний доказ також стверджує про те, що дитина біологічно походить не від позивача.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Спонуканнями для прийняття постанови про задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло незастосування норм матеріального права, які підлягали до застосування.

На підставі ч.ч. 1-3 ст. 136 СК України, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Демидівського районного суду від 21 червня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виключити з актового запису №16 від 24.05.2013 року про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області, відомості про батьківство ОСОБА_2 (вулиця Руднєва, м. Путивль Сумської області, поштовий індекс 41500; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено: 0 13 год. 15 хв. 26.09.2018 р.

Головуючий:

Судді: