УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2409/18

27 вересня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування ухвали Костопільського районного суду від 07 березня 2013 року про оголошення розшуку боржника та ухвали від 22 серпня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області зі заявою про скасування ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та ухвали від 07 березня 2013 року про оголошення в розшук боржника.

Заява мотивована тим, що відповідно до виконавчого листа №2-863, який 14.06.2010 року видав Костопільський районний суд, ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року по виконанню вищезгаданого виконавчого листа, за поданням державного виконавця, ОСОБА_1 було оголошено в розшук та ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявник просив скасувати спірні ухвали, оскільки встановлені обмеження порушують його конституційні права, так як при спробі перетину державного кордону України, заявнику було відмовлено в перетині в зв'язку з тим, що діє ухвала Костопільського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши викладені в поданій заявником ОСОБА_1 заяві обгрунтування, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що на виконанні у Відділу ДВС Костопільського районного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-863 виданий 14.06.2010 року Костопільським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який в подальшому був переданий на виконання до Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року у справі №564/2054/13-ц було задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання своїх зобов'язань боржника та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у такому праві як виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Відповідно до п.3 спільного наказу Мінюсту та МВС України №288/5/102 від 07.01.2014 року "Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження" інформація про встановлення тимчасового обмеження права особи виїзду з України вилучається ГЦОСІ з бази даних на підставі отриманої, засвідченої судом копії судового рішення, що набрало законної сили, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України або постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), про закінчення виконавчого провадження або про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" (яка діяла на час застосування обмеження) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як було зазначено вище, станом на дату звернення з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1, а також на дату винесення ухвали про задоволення вказаного подання судом, за останнім рахувався борг по сплаті аліментів у сумі 20720,00 грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, відповідно до ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до пункту 91 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Хлюстов проти Росії", у справі "Гочева проти Росії" Суд коротко узагальнив принципи стосовно оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування, наступним чином: "49. Стосовно співрозмірності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що обмеження обгрунтоване лише поки переслідує законну ціль забезпечення погашення вказаних боргів (див. Napijalo v. Croatia, №66485/01, §§ 78 по 82, 13 листопада 2003 р.). Більше того, навіть будучи обгрунтованим початково, захід обмеження свободи пересування особи може стати неспіврозмірним і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на тривалий строк (див. Luordo V. Italy, №32190/96, § 96, ECHR 2003-IX; Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary, № 41463/02, § 35, ECHR 2006".

Таким чином, заходи, які обмежують право громадян на вільне пересування, є обґрунтованими лише тоді, коли переслідують законну мету щодо забезпечення погашення заборгованості. Окрім того, такий захід обмеження свободи пересування може стати неспіврозмірним і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на невизначений строк.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у Цивільному кодексі України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. За ч.2 цієї статті боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, суд, зважаючи на вимоги, які викладені у заяві має право самостійно визначити ефективний спосіб захисту порушених прав та інтересів заявника, який не суперечить Закону.

Обрання судом способу захисту порушеного права заявника такого як скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України загалом не суперечить положенням п.3 спільного наказу Мінюсту та МВС України №288/5/102 від 07.01.2014 року "Про затвердження Порядку взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження".

Таким чином, застосовані відносно ОСОБА_1 заходи забезпечення виконання своїх зобов'язань, шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, не можуть забезпечити своєї мети, оскільки заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Фактично, ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22.08.2018 року, якою було тимчасово обмежено заявника у праві виїзду з України, таке обмеження встановлено без визначення конкретного часового проміжку, що порушує конституційні права заявника.

Враховуючи викладене, з метою відновлення порушеного конституційного права ОСОБА_1 у свободі вільного пересування, суд дійшов висновку про необхідність скасування тимчасового обмеження в праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 про скасування ухвали Костопільського районного суду від 07 березня 2013 року про розшук боржника та ухвали Костопільського районного суду від 22 серпня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не є компетенцією місцевого загального суду як суду першої інстанції, тому не можуть бути предметом судового розгляду, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 211, 247, 260, 261, 353, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування ухвали Костопільського районного суду від 07 березня 2013 року про оголошення розшуку боржника та ухвали від 22 серпня 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити частково.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України, встановлене ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2013 року у справі №564/2054/13-ц.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд протягом 15 /п'ятнадцяти/ днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 /п'ятнадцяти/ днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_4