П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Київ

Справа № 757/19624/18-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/6773/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року, постановлену під головуванням судді Підпалого В.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати з «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» АВСТРІЯ,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 5 січня 2007 року між заявником та боржником в особі голови правління ОСОБА_3 укладений трудовий договір, на підставі якого між сторонами виникли трудові відносини, що тривають по даний час, проте починаючи із 1 липня 2015 року та станом на 31 березня 2015 року заявникові не виплачується заробітна плата, заборгованість по якій становить 439 164,00 доларів США.

Враховуючи викладене, просив суд видати судовий наказ про стягнення з «ЕТРАНСА» Шпедіціонс Акціенгезеллшафт» АВСТРІЯ на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заявникові заробітної плати в сумі 439 164,00 доларів США.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 8 червня 2018 року подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що він, заявник зареєстрований та проживає в Печерському районі міста Києва, тож, скориставшись своїм правом на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, звернувся саме до Печерського районного суду міста Києва. А тому висновок суду, що заяву подано з порушенням правил підсудності є помилковим.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.60-61).

Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Невідомої Т.О., перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заява про видачу наказу не підсудна Печерському районному суду м.Києва.

З таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

За правилом статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст.162 ЦПК України).

ОСОБА_2 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Перед судом порушив питання про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.28 ЦПК України мав право звернутися до суду за зареєстрованим місцем проживання.

Статтею 165 ЦПК України визначені підстави для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.165 ЦПК такою підставою є подання заяви з порушенням правил підсудності.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 165 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Тож судом було перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте за даними реквізитами інформації не отримав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із положень ч.9 ст.165 ЦПК України, однак не звернув уваги на те, що дана норма може бути застосована лише у разі не отримання інформації щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) фізичної особи-боржника. ОСОБА_2 ж порушив перед судом питання про видачу судового наказі відносно боржника - юридичної особи.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що боржником у заяві визначено іноземний суб'єкт господарської діяльності, який має представництво в України.

Згідно ч. 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» іноземні суб'єкти господарської діяльності, що здійснюють зовнішньоекономічну діяльність на території України, мають право на відкриття своїх представництв на території України. Реєстрацію представництв інших іноземних суб'єктів господарської діяльності здійснює центральний орган виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до п. 7 «Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності в Україні», затвердженої Наказом № 30 Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 18 січня 1996 року (у редакції наказу Міністерства економіки України №179 від 15 червня 2007 року), у разі реєстрації представництва іноземного суб'єкта господарської діяльності заявнику видається Свідоцтво з відповідним номером. Дані про реєстрацію вносяться до Реєстру представництв, що ведеться з Міністерством, в якому зазначаються: реєстраційний номер представництва, дата реєстрації, найменування та місце знаходження іноземного суб'єкта господарської діяльності та інші дані.

За таких обставин, з метою виконання вимог ч. 4 ст. 165 ЦПК України, суду першої інстанції потрібно було перевірити місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Реєстру представництв, а не до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Але в будь-якому випадку, зважаючи на те, що ОСОБА_2 порушив питання про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, подана ним заява відповідно до загальних правил підсудності підлягає розгляду Печерським районним судом м.Києва.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції як помилкова підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль