ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №589/4995/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1646/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості населення на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року про закриття провадження у справі в складі судді Стародубцевої Л.О., постановленої у м. Шостка, повний текст якої складений 10 січня 2017 року, -

в с т а н о в и в:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 міськрайонний центр зайнятості населення звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року провадження у даній справі було закрито. Роз'яснено позивачу право на звернення до суду з позовом у порядку адміністративного судочинства.

Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 міськрайонний центр зайнятості оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, міськрайонний центр зайнятості вказує на ту обставину, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини мають приватно правовий характер і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості Сумської області на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року було визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 міськрайонний центр зайнятості населення, який входить до складу державної служби зайнятості, не є структурним підрозділом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, який в силу положень пункту 18 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Постановою Верховного Суду від 25 липня 2018 року, за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості населення, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 березня 2017 року було скасовано, а справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвалами Апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості населення на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2016 року ОСОБА_1 міськрайцентр зайнятості населення звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 1088 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, в редакції чинній на час звернення позивача до суду з даним позовом, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 КАС України, в редакції чинній на час звернення позивача до суду з позовом, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої цієї статті свідчить про те, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак, і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала б право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У даній справі, позов заявлено про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_3, які, на думку позивача, набуті відповідачем безпідставно, що свідчить про приватноправовий, а не публічний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства), у редакції чинній на час постановлення оскаржуваного судового рішення.

Ухвала суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі вимог п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості населення задовольнити.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 міськрайонного центру зайнятості населення до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю скасувати, а справу направити для продовження розгляду до цього ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_4

Судді: Криворотенко В.І.

ОСОБА_5