У Х В А Л А

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 340/248/18

провадження № 61-47206ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Івано-Франківськоїобласті від 16 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період невиконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 7 травня 2015 року Яремчанський міський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення про часткове задоволення його позову до Верховинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Верховинської центральної районної лікарні, Верховинської районної ради, третя особа на стороні відповідачів - Департамент охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА, про визнання протиправним та скасування розпорядження про оголошення догани, скасування розпорядження та наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - скасував розпорядження №187-к від 18 липня 2014 року Верховинської районної державної адміністрації та наказ №64 Верховинської центральної районної лікарні від 18 липня 2014 року про звільнення з роботи головного лікаря ОСОБА_1 по пункту 3 статті 40 КЗпП України та припинення дії контракту, поновив ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря Верховинської центральної районної лікарні з 18 липня 2014 року, стягнув з Верховинської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83611,84 грн.

Дане судове рішення набрало законної сили, проте до сих пір не виконане.

Тому вважає, що має право вимагати стягнення з боржника згідно приписів статті 625 ЦК України з урахуванням присудженої 7 травня 2015 року суми боргу знецінення коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Просив позов задовольнити, стягнути за період невиконання судового рішення від 18 квітня 2016 року, а саме з 18 квітня 2016 року по 1 травня 2018 року з Верховинської районної державної адміністрації на свою користь 21 959,31 грн інфляційних втрат та 5188,79 грн - 3% річних.

Рішенням Верховинського районного суду від 22 червня 2018 року, залишеним без змін постановоюАпеляційного суду Івано-Франківськоїобласті від 16 жовтня 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками, якого погодився апеляцій суд, виходив з того, що спірні правовідносини виникли з приводу невиконання рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, і до них не застосовуються положення статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Івано-Франківськоїобласті від 16 жовтня 2018 року, які просить скасувати та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що спірні правовідносини виникли з приводу невиконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з затримкою виконання рішення суду, тобто не виконання грошового зобов'язання, до якого застосовуються норми статті 625 ЦК України.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається предметом позову в даній справі є вимога майнового характеру про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період невиконання судового рішенняв сумі 27 148, 1 грн = (21959, 31 + 5188,79), ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому ця справа є малозначною (пункт перший частини шостої статті 19 ЦПК України).

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, рішення судів ухвалені відповідно до висновку ОСОБА_2 Верховного Суду, викладеному у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) від 16 травня 2018 року, у якому зазначено, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань, а оскільки у даній справі до постановлення рішення суду про стягнення коштів між сторонами існували трудові правовідносини. За невиконання рішення суду позивачу нараховується та виплачується компенсація на підставі відповідних норм спеціального законодавства, а тому відсутні підстави стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду відповідно до статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, може бути визнана малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Івано-Франківськоїобласті від 16 жовтня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко