Справа № 297/2239/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення права власності на частину нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Берегівського районного суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визначення права власності на частину нерухомого майна. Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з 16 травня 1992 року вона уклала шлюб, який 01.06.2018 року розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами побудовано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, Берегівського району, Закарпатської області, який зареєстрований на чоловіка в цілому. У зв'язку із викладеним позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частини будинку, що розташована за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, однак подала через канцелярію суду заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав через канцелярію суду заяву, згідно якої не заперечив проти задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено, що за період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі з 16 травня 1992 року по 01.06.2018 року побудовано житловий будинок з надвірними спорудами за адресою с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, Берегівського району, Закарпатської області.

Право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 за реєстраційним номером САС №232750 від 11.04.2009 року, що підтверджується листом КП «Берегівського бюро технічної інвентаризації» №207 від 10.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 12, 81).

Таким чином, оскільки будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, був набутий у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст.15, 16, 368, 369, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 82, 89, 200, 206, 229, 235, 247 ч. 2, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356, ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя будинковолодіння за адресою с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, Берегівського району, Закарпатської області та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешканкою с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, Берегівського району, Закарпатської області право власності на 1/2 частку будинковолодіння за адресою с. Мужієво, вул. Семирічки, 55/а, Берегівського району, Закарпатської області, загальною площею 56,9 кв.м., що складається із 28.7 кв.м. житлової площі та 28.2 кв.м. допоміжної площі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з його проголошення.

Суддя ОСОБА_4.