АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/5155/13-ц

Провадження № 22-ц/774/1540/К/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17 квітня 2018 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі, повний текст рішення складено 24 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 р. позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке під час розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 20.08.2006 року. За умовами укладеного договору, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 30.04.2013 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 30919 грн. 29 коп., яка складається із: 9182 грн.86 коп. заборгованості за кредитом, 19787 грн. 89 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1448 грн. 54 коп. штрафу (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 30919,29 грн. та судові витрати у сумі 309,19грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2017 року за заявою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заочне рішення від 13 листопада 2013 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитним договором №б/н від 20.08.2006р. в сумі 30919 гривень 29 копійок та судові витрати у розмірі 309 грн. 19 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 відбулось підписання лише анкети-заяви про приєднання до умов надання банківських послуг в ПриватБанку. Додані банком до позову Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи банку не підписані відповідачем, що є істотною умовою додержання письмової форми кредитного договору. Крім того позивач не надав доказів згоди відповідача на: збільшення кредитного ліміту та продовження терміну дії картки. Згідно розрахунку заборгованості відповідачу нараховувалась 36% річних на поточну заборгованість та 72 % річних на прострочену заборгованість, в той же час відповідно до анкети-заяви базова відсоткова ставка по кредитному ліміту складає 36% річних, будь-які інші дані щодо розміру відсоткової ставки по кредитному ліміту в анкеті-заяві відсутні.

Вважає, що судом не застосовано наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Відзив АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки не надано доказів його надіслання сторонам справи.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 20.08.2006 року, відповідач ОСОБА_2 20.08.2006 року отримав кредит у розмірі 2000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-9)

Даний договір був укладений на підставі особистої Заяви відповідача про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПриватБанк» Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його особистий підпис у заяві.

Відповідно до п.п.3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, що дає право позивачу у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Тобто, перед укладенням спірного договору відповідач був повідомлений з умовами надання кредитної картки, умовами кредитування та тарифами банку.

За розрахунками позивача, станом на 30 квітня 2013 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 30191,29 грн., яка складається з: 9182,86 грн. заборгованості за кредитом, 19787,89 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина); 1448,54 грн. штрафу (процентна складова). ( а.с. 10-15)

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, розмір заборгованості відповідає умовам договору та позов подано до суду в межах позовної давності.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 висловив свою згоду про укладення кредитного договору у вигляді підписання особистої Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою та Тарифів Банку, що підтверджується його підписом (а.с. 8-9).

Також, своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив надання йому повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9), що свідчить про те, що укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", що спростовує доводи апеляційної скарги щодо обмеженням права позичальника на одержання необхідної інформації про умови кредитування.

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності згоди відповідача на збільшення кредитного ліміту спростовуються матеріалами справи, а саме: п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити кредитний ліміт. Пунктом 3.3. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту. Тому, належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка по рахунку.

Доводи відповідача щодо пропуску АТ КБ «ПриватБанк» позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не знайшли свого документального підтвердження.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору від 20.08.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8-9)

Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Правил користування платіжною картою строк дії картки вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 Правил користування платіжною картою погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або у безготівковому порядку із подальшим зарахуванням їх Банком на картрахунок держателя, а також договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим обов'язковим мінімальним платежом наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Обов'язковий платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому Тарифами і частину заборгованості за кредитом.

Згідно п.5.4. Правил користування платіжною картою строк погашення відсотків за кредитом визначено щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі сторонами визначено не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс, зазначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності пропуску позивачем строку позовної давності. Зокрема ОСОБА_2 з моменту отримання кредиту з 20.08.2006 рік та по 07.11.2011 р. включно, користувався кредитними коштами, нерегулярними платежами погашав проценти по кредиту, такими діями підтвердив факт перебування з банком у кредитних відносинах та факт наявності своїх зобов'язань по поверненню отриманого кредиту, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності не заслуговують на увагу. Крім того, згідно копії витягу з «Приват24» строк дії картки до липня 2011 року (а.с.99).

Із позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у червні 2013 року, тобто із дотриманням трирічного строку позовної давності.

Проте, колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги про відсутність доказів та документального підтвердження погодження між сторонами підвищеного розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами до 72%, вважає дані доводи слушними.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачу нараховувалось 36% річних на поточну заборгованість та 72 % річних на прострочену заборгованість, в той же час, відповідно до анкети - заяви базова відсоткова ставка по кредитному ліміту складає 36% на місяць, що становить 36 % річних, будь-які інші дані щодо розміру відсоткової ставки по кредитному ліміту в анкеті-заяві або Умовах та правилах надання банківських послуг відсутні.

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 36%.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов'язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

За таких обставин судом було проведено перерахунок заборгованості за користування кредитом з застосуванням відсоткової ставки 36% річних, передбаченої умовами укладеного договру та визначено, що заборгованість за відсотками у період з 07.11.2011 року по 30.04.2013 року становить 9893,95 грн.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПриватБанк» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, колегія суддів дійшла висновку, що на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають до стягнення із ОСОБА_2 відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 20.08.2006 року в сумі 9893,95 грн.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 8.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Оскільки, сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № б/н від 20.08.2006 року станом на 30.04.2013 року становить 19076,81 грн. (заборгованість по кредиту у розмірі 9182,86 грн. + заборгованість за відсотками у розмірі 9893,95 грн.), то процентна складова штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків, становить 953.84 грн. і саме в цьому розмірі штраф підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не у розмірі 1448,54 грн., як помилково вважав суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначеного судом розміру відсотків та процентної складової штрафу, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, у зв'язку з чим змінює рішення суду й у частині загального розміру заборгованості, який стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк», зменшуючи його до 20530,65 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та зміні чи скасуванню не підлягає.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв'язку із тим, що позивач при зверненні до суду із позовом сплачував судовий збір у сумі 309,19 грн., тому згідно положення ст.141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 205,30 грн.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17 квітня 2018 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.08.2006р., стягнутої з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», станом на 30.04.2013 року з 30919,29 грн. до 20530,65 грн., яка складається із:

9182 грн. 86 коп. заборгованості за кредитом,

9893грн.95 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом,

500 грн. штрафу (фіксована частина);

953 грн. 84 коп. штрафу (процентна складова).

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з 309,19 грн до 205,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 13 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: