Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 720/1210/16-ц

провадження № 61-3185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Швецової Л. А., від 05 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням.

Свої вимоги ОСОБА_2обґрунтовував тим, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року йому на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Інші 2/3 частини квартири належать відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають користуватися житловим приміщенням, ОСОБА_2 просив вселити його до квартири АДРЕСА_1, визначити порядок користування житловим приміщенням, відповідно до якого виділити йому у користування житлову кімнату № 7 площею 12,6 кв. м, балкон площею 6 кв. м, вбудовані шафи № 2, № 3 загальною площею 1,4 кв. м, а відповідачам - житлові кімнати № 4 площею 19,1 кв. м, № 6 площею 9,2 кв. м, лоджію площею 12 кв. м та вбудовані шафи № 10, № 11, загальною площею 1,21 кв. м, у загальному користуванні залишити: коридор № 1 площею 8,8 кв. м, кухню № 5 площею 8,2 кв. м, ванну № 9 площею 2,6 кв. м, вбиральню № 8 площею 1,1 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова, у складі судді Єфіменко Н. В., від 03 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вирішення питання щодо визначення порядку користування житловим приміщенням потребує проведення будівельно-технічної експертизи, позивач своїм правом заявити відповідне клопотання не скористався, а тому відсутні підстав для його вселення та визначення порядку користування спірною квартирою.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_2 відповідно до якого виділено ОСОБА_2 у користування житлову кімнату «6» площею 9,2 кв. м. Залишено у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кімнати: «4» площею 19,1 кв. м та «7» площею 12,6 кв. м. Інші приміщення квартири залишено у загальному користуванні співвласників. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач, як власник 1/3 частини спірної квартири має право користування нею на рівні із іншими співвласниками, що є підставою для його вселення та визначення порядку користування між співвласниками квартири. Із урахуванням положень статті 358 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку про можливість визначення порядку користування квартирою між її співвласниками.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року та залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. ОСОБА_4посилається на те, що апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки виділив позивачу у користування кімнату № 6, коли останній вимагав виділити йому кімнату № 7. Матеріали справи не місять жодних доказів, які б свідчили про створення відповідачами перепон позивачу для користування спірною квартирою.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Верховного Суду 08 листопада 2018 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням, призначено до судового розгляду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1.

Інші 2/3 частини вказаної квартири належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 1997 року.

Квартира складається з наступних приміщень: житлова кімната № 7 площею 12,6 кв. м, балкон площею 6 кв. м, житлова кімната № 4 площею 19,1 кв. м, житлова кімната № 6 площею 9,2 кв. м, лоджія площею 12 кв. м, коридор № 1 площею 8,8 кв. м, кухня № 5 площею 8,2 кв. м, ванна № 9 площею 2,6 кв. м, вбиральня № 8 площею 1,1 кв. м.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Вказаний правовий висновок щодо застосування положень статті 358 ЦК України, висловлений Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13, врахований апеляційним судом при вирішенні цієї справи.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, обґрунтовано виходив із того, що позивач, як співвласник спірної квартири вправі користуватися та розпоряджатися нею на рівні із іншими співвласниками, враховуючи частку кожного із них, а тому вселивши позивача до спірної квартири, апеляційний суд діяв відповідно до вимог чинного законодавства, не порушуючи права інших співвласників.

Із урахуванням положень статті 358 ЦК України, правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості визначення порядку користування спірною квартирою, враховуючи частку кожного співвласника.

Як зазначено вище ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3 частина спірної квартири, а інші 2/3 частини квартири належать ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Квартира складається із трьох житлових кімнат площею 19,1 кв. м, 12,6 кв. м, та 9,2 кв. м.

Враховуючи те, що позивач не заперечував щодо виділення йому у користування кімнати площею 9,2 кв. м, яка є найменшою із трьох житлових кімнат, права інших співвласників квартири при визначені порядку користування спірною квартирою не порушуються.

При визначенні порядку користування спірною квартирою апеляційним судом у межах заявлених позовних вимог обрано оптимальний варіант такого порядку із урахуванням інтересів усіх співвласників квартири, виходячи із розміру їхніх часток у спільному майні.

Із урахуванням встановлених у справі обставин, яким надано належну оцінку апеляційним судом, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки апеляційний суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого і справедливого за обставин цієї справи висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта