Справа № 130/1882/18
Провадження № 22-ц/772/1949/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 рокуСправа № 130/1882/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Зайцева А.Ю., секретар Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року про відмову у відкритті провадження, постановленої суддею Заярного А.М., складення повного тексту відповідає даті її постановлення, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю « Конкорд» про визнання недійсним договору управління майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» від 10.05.2018 року,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» про визнання недійсним договору управління майном Товариства з обмеженою відповідальністю «Конкорд» від 10.05.2018 року.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року відмовлено у відкритті провадження, оскільки заява підлягає розгляду не в порядку цивільного судочинства, а в порядку ГПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України відповідно до якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, у звязку із здійсненням господарської діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Крім цього, управління майном регулюється 70 главою ЦК України, 1029 ЦК України - договір управління майном.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції, взявши до уваги зміст позовних вимог та склад осіб між якими виник спір, прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, так як фактично наявний спір між учасниками господарського товариства з приводу діяльності та управління активами юридичної особи в процесі господарювання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, позивач, оскаржує умови договору про управління майном, укладеного між установником управління ОСОБА_4 та ТОВ «Буд-Вест-В» (в особі ОСОБА_5).

Відповідно до п.1.2 оскаржуваного договору, в управління передається майно, що належить Установнику управління на праві власності, а саме частка в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Конкорд».

Відповідно до Статуту ТОВ «Конкорд» засновниками (учасниками) Товариства є громадяни України: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до п. 6.1 Статуту, майно товариства належить йому на праві власності, і товариство є власником майна переданого його учасниками Товариства у власність як вклад до статутного капіталу.

Відповідно до п. 7.1 Статуту, статутний капітал Товариства складається з вкладів його учасників по 408500 грн. з кожного учасника.

Як вбачається із змісту позову ОСОБА_3 оспорюваний договір зачіпає інтереси Товариства, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, права управителя, які передбачені в оспорюваному договорі, є компетенцією загальних зборів Товариства, а ОСОБА_4 не є єдиним засновником Товариства,

Отже, виник спір між учасниками Товариства з приводу недійсності умов Договору, укладеного із юридичною особою, про управління майном, яке відповідно до Статуту може належати Товариству.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці (п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України)

Відповідно до статті 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є, зокрема, громадяни, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Керуючись вказаними нормами, та беручи до уваги суть спору та субєктний склад спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність розгляду даного спору в порядку господарського судочинства.

Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Твердження апелянта про те, що однією із сторін є фізична особа, що в свою чергу унеможливлює розгляд справи в порядку господарського судочинства, є безпідставними, так як в першу чергу, по своїй суті спір виник між учасниками Товариства з приводу управління майном, яке може належати Товариству, і в даному спорі приймає участь інша сторона договору, яка є юридичною особою ТОВ «Буд-Вест-В», а не фізична, як безпідставно вказав в позові позивач.

Крім цього, слід зазначити, що спори, які розглядаються в порядку господарського судочинства, можуть вирішуватись на підставі норм цивільного законодавства, що робить твердження апелянта в цій частині незмістовними та необґрунтованими.

У відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.08.2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: О.В. Ковальчук

ОСОБА_6