ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/695/18 Справа № 185/2428/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за комунальні послуги та ремонтні роботи, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2, у якому просила стягнути з відповідача витрати за комунальні послуги у сумі 22 666, 86 гривень та витрати на здійснення поліпшення житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власницею 1/3 частини вказаної квартири. Відповідачу належить 1/2 частина квартири, її сину - 1/6 частина. Відповідач не несе витрати на оплату комунальних послуг. Крім того, позивач відремонтувала квартиру, тому ОСОБА_2, на її думку, як співвласник, зобов'язана відшкодувати їй витрати на ремонт.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Так, апелянт посилається на те, що відповідач є власником ? квартири, тому повинна нести витрати по сплаті комунальних послуг, що не було враховано судом при ухваленні рішення. Крім того, позивач зазначила, що у зв'язку з тим, що квартира була у занедбаному стані, нею було проведено ремонтні роботи, половину вартості яких повинна відшкодувати відповідач.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2008 року, брат позивача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 придбали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_2. Рахунки на сплату комунальних послуг у вказаній квартирі були відкриті на ОСОБА_3

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно актів ОСББ «Ленінградська 22» від 03.02.2015 року, відповідач ОСОБА_2 та брат позивача ОСОБА_3 з 01.02.2010 року не проживали у спірній квартирі, з 20.10.2010 року у ній проживає позивач ОСОБА_1 зі своєю родиною.

Відповідно до довідки ОСББ «Ленінградська 22» про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.01.2015 року, у квартирі АДРЕСА_3 з 01.02.2010 року без реєстрації проживають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину квартири, за її сином ОСОБА_7 - на 1/6 частину та за позивачем ОСОБА_1 - на 1/3 частину вказаної квартири, як за спадкоємцем за законом після смерті брата.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на обов'язок ОСОБА_2, як співвласника квартири, нести витрати по оплаті комунальних послуг та відшкодування половини вартості ремонту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є споживачем комунальних послуг у спірній квартирі, оскільки не проживає у ній. Крім того, ремонтні роботи у квартирі були проведені позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Статтею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець ? суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, пунктом 6 частини 1 статті 20 указаного закону (у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обумовлено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 відповідач ОСОБА_2 набула на підставі рішення суду, яке вступило в законну силу 23.06.2015 року.

Також матеріалами справи встановлено, що згідно довідок ОСББ "Ленінградська 22", наданих позивачем, відповідач ОСОБА_2 з сином у спірній квартирі не проживали з 01.02.2010 року, що у розумінні пункту 6 частини 1 статті 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є підставою для несплати вартості житлово-комунальних послуг.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки ОСББ "Ленінградська 22" від 26.01.2015 року у квартирі АДРЕСА_3 з 01.02.2012 року без реєстрації мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, тобто вони є споживачами комунальних послуг у даній квартирі.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості комунальних послуг, оскільки відповідач ОСОБА_2 їх не споживала.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що, враховуючи період, за який позивач просить стягнути комунальні витрати з відповідача, час, з якого відповідач з сім"єю проживає у квартирі АДРЕСА_3, дату смерті брата позивача та набуття сторонами права власності на вказану квартиру, колегія суддів позбавлена можливості самостійно розмежувати строк та суму, щодо якої потрібно вирішити питання про стягнення. Зазначені обставини не позбавляють позивача права на звернення до суду з відповідним позовом у встановленому законом порядку.

З наведених підстав колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на обов"язок відповідача повернути їй частину вартості оплачених комунальних послуг.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відшкодування їй відповідачем половини вартості ремонтних робіт у квартирі, то колегія суддів вважає їх такими, що не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ремонтні роботи були необхідні саме для збереження спільного з відповідачем майна, а не для поліпшення своїх житлових умов з огляду на проживання позивача з сім"єю у спірній квартирі.

Крім того, матеріали справи містять фотодокази, які протирічать один одному та не дають змоги встановити обсяг та час виконання ремонтних робіт у квартирі, а також їх виконавця.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості ремонтних робіт у квартирі є правильним.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375,382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко