АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/136/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/789/833/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Щавурська Н. Б., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2018 року, повний текст якого складено 24 червня 2018 року, ухвалене суддею Сташків Н.Б. у цивільній справі №604/136/18 за позовом ОСОБА_1 до Скориківської обєднаної територіальної громади Підволочиського району Тернопільської області, ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 20 травня 2011 року ОСОБА_5 вчинив нотаріально посвідчений заповіт, згідно якого усе своє майно після своєї смерті заповів ОСОБА_1

29 червня 2017 року ОСОБА_5 помер.

18 липня 2017 року позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав інформаційну довідку зі Спадкового реєстру заповітів, згідно якої заповіт від 20.05.2011 року є чинним.

При наступному зверненні до нотаріуса 19 вересня 2017 року для отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 отримав іншу інформаційну довідку із Спадкового реєстру, у якій зазначалось про наявність ще одного заповіту - складеного ОСОБА_5 4 квітня 2017 року у користь у користь ОСОБА_3, який внесений до Спадкового реєстру уже після смерті ОСОБА_5 - 21.07.2017 року.

Вважає, що заповіт, складений ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 є нікчемним, так як складений із порушенням вимог щодо його форми і посвідчення. Зокрема, посвідчений посадовою особою Скориківської сільської ради без присутності двох свідків та у присутності особи, у користь якої він складений ОСОБА_3, що суперечить вимогам п.18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою КМУ від 15.06.1994 року №419.

Крім цього, заповіт від 04.04.2017 року внесений до Спадкового реєстру 21.07.2017 року, тобто через місяць після смерті заповідача, що суперечить Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому Постановою КМУ від 11 травня 2011 року №491.

Зважаючи на вищенаведене, ОСОБА_1 просив визнати заповіт ОСОБА_5 від 4 квітня 2017 року, посвідченого секретарем Скорівської сільської ради ОСОБА_6 нікчемним, а також стягнути із Скорівської територіальної громади понесені судові витрати.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки обґрунтовуючи мотиви відмови в задоволенні позову, судом застосовано норми, які врегульовують питання про визнання заповіту недійсним, тоді як позивач просив визнати заповіт нікчемним. Крім того, оформлення спірного заповіту не було завершене протягом життя заповідача, державна реєстрація у Спадковому реєстрі проведена після смерті останнього. В рішенні суду не зазначені докази, надані позивачем, та мотиви їх відхилення. Також у рішенні невірно зазначена дата смерті ОСОБА_5 У мотивувальній частині рішення констатовано факт прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_3, однак даний факт не являвся предметом спору, тобто суд вийшов за межі позовних вимог. Також посилається на мотиви, аналогічні доводам позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду є законним та обгрунтованим. Її батько ОСОБА_5, склавши у встановленому законом порядку заповіт, висловив свою волю щодо розпорядження власним майном після смерті. Під час складання заповіту були дотримані норми чинного законодавства. А сам факт несвоєчасної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не є підставою визнання заповіту нікчемним.

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційної скарги, представників ОСОБА_3 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, представника Скориківської обєднаної територіальної громади Підволочиського району ОСОБА_6, які вважають рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів усе належне йому майно ОСОБА_1 В цей же день було проведено державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі.

4 квітня 2017 року ОСОБА_5 склав інший заповіт, за яким заповів усе належне йому майно своїй дочці ОСОБА_3

Заповіт від 4 квітня 2017 року підписаний власноручно ОСОБА_5 та посвідчений секретарем Скориківської сільської ради Підволочиського району ОСОБА_6 В цей же день про вчинення заповіту був зроблений запис у Журналі для реєстрації нотаріальних дій Скориківської сільської ради Підволочиського району за 2017 рік.

ОСОБА_6 призначена відповідальною за вчинення нотаріальних дій на території Скориківської сільської ради рішенням виконавчого комітету цієї ж ради від 17.01.2017 року №6. Вона не є родичкою заповідача та особи, в користь якої складено заповіт.

29 червня 2017 року ОСОБА_5 помер.

Державна реєстрація у Спадковому реєстрі заповіту, складеного 4 квітня 2017 року, проведена 21.07.2017 року о 12 год 53 хв., тобто після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту та його посвідчення визначені ст.ст. 1247, 1248, 1251, 1252 ЦК України.

Так, згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині тертій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядуваня, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036.

Заповіт ОСОБА_5 від 4.04.2017 року посвідчений у приміщенні Скориківської сільської ради за правилами, визначеними цим Порядком, який передбачає посвідчення заповіту у присутності не менш як двох свідків лише у випадку, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт.

Щодо державної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі слід зазначити, що така реєстрація передбачена ч.4 ст. 1247 ЦК України, п.1.10 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, за здійснюється у порядку, встановленому постановою КМУ від 11.05.2011 року №491 Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі.

Відповідно до п.п. 4, 8, 10 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженому постановою КМУ від 11.05.2011 року №491, заповіти і спадкові договори, посвідчені нотаріусами, посадовими та службовими особами, що зазначені в статтях 1251 і 1252 ЦК України, ст. 37 та ч.1 ст. 40 Закону України Про нотаріат підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мінюсту, або його філіям заяв про реєстрацію. Заяви про реєстрацію подаються (надсилаються) реєстратору в день вчинення відповідної нотаріальної дії.

Така державна реєстрація заповіту, складеного 4 квітня 2017 року, у Спадковому реєстрі була проведена, однак несвоєчасно - 21.07.2017 року Тернопільською філією ДП Національні інформаційні системи у звязку із тим, що посадова особа органу місцевого самоврядування несвоєчасно подала реєстратору заяву про реєстрацію заповіту ОСОБА_5 у Спадковому реєстрі.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як при складанні заповіту від 4.04.2017 року були дотримані передбачені законом вимоги щодо форми заповіту. Заповіт посвідчений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування та проведена його державна реєстрація у Спадковому реєстрі.

Сам факт несвоєчасної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не може слугувати підставою для визнання заповіту нікчемним.

При цьому суд обгрунтувано спростував усі зазначені позивачем доводи щодо нікчемності заповіту, вірно зазначив про те, що не було необхідності залучати двох свідків, так як заповідач ОСОБА_5 був дієздатним, не мав фізичних вад, які перешкоджали йому прочитати заповіт, та особисто підписав заповіт.

Доводи апеляційної скарги про те, що безумовна необхідність залучення двох свідків передбачена п.18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 року №419 з наступним змінами, колегія суддів оцінює критично, так як цей Порядок не підлягає застосуванню у даному випадку. Пунктом 1 цього порядку визначено перелік посадових та службових осіб, що посвідчують заповіти і довіреності. При цьому визначено, що деякі посадові та службові особи посвідчують лише довіреності, а деякі і заповіти, і довіреності. Відносно уповноважених посадових осіб органів місцевого самоврядування вказаний Порядок встановлює лише правила посвідчення довіреностей. Отже, вказаний Порядок встановлює правила посвідчення заповітів іншими посадовими та службовими особами, окрім посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Правила посвідчення заповітів уповноваженими посадовими особами органів місцевого самоврядування визначаються іншим нормативним актом - Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036, яким передбачається присутність двох свідків при посвідченні заповіту лише у разі, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт (п.1.4).

Окрім цього, ст.1252 ЦК України визначено перелік заповітів, які посвідчуються при свідках. Серед цього переліку відсутні заповіти осіб, що посвідчуються посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Отже, у даному випадку не було передбачених законом підстав для посвідчення посадовою особою органу місцевого самоврядування заповіту ОСОБА_5 у присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що державна реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі була проведена уже після смерті заповідача, тобто оформлення заповіту не було завершено протягом життя заповідача, що є підставою для визнання такого заповіту нікчемним, колегія суддів також оцінює критично.

Законність дій щодо внесення заповіту до Спадкового реєстру після смерті заповідача не є предметом даного позову. Державна реєстрація заповіту проведена і не скасована на даний час. Оформлення заповіту було завершеним при житті заповідача, оскільки відповідно до ст. 52 Закону України Про нотаріат, п.2.12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, усі нотаріальні дії, які вчиняються посадовою особою органу місцевого самоврядування, реєструються у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Як вбачається з оглянутого у суді апеляційної інстанції Журналу для реєстрації нотаріальних дій Скориківської сільської ради Підволочиського району за 2017 рік, у день складення заповіту ОСОБА_5, тобто 4 квітня 2017 року, запис про цю нотаріальну дію був несений до Журналу у день її вчинення. До запису про посвідчення заповіту ОСОБА_5 та після нього наявний ряд інших записів про нотаріальні дії із збереженням хронологічного порядку. Журнал прошнурований, аркуші пронумеровані, кількість аркушів (98) засвідчена підписом голови Скориківської сільської ради та скріплена печаткою. Отже, нотаріальна дія посвідчення заповіту ОСОБА_5 завершена 4.04.2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного відображенння у судовому рішенні показів свідка ОСОБА_10, а також ненадання жодної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які підтвердили складання заповіту не в приміщенні сільської ради, а в автомобілі та у присутності особи, у користь якої складався заповіт - ОСОБА_3, колегія суддів також оцінює критично.

Суд у рішенні спростував доводи позовної заяви щодо посвідчення заповіту в автомобілі у присутності ОСОБА_3

Суть показань свідка ОСОБА_10 відображена вірно, дослівно свідок пояснив, що підїхавши до сільської ради, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вийшли з машини, ОСОБА_3 ніби помагала ОСОБА_5 йти по сходах, а свідок очікував їх в автомобілі.

Щодо оцінки судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11, які на думку представників позивача, підтвердили складання заповіту не в приміщенні сільської ради, а в автомобілі та у присутності особи, у користь якої складався заповіт - ОСОБА_3, слід зазначити, що свідки таких пояснень не надавали, а тому і спростовувати їх не було необхідності. Суть показань цих свідків зводиться до того, що вони бачили ОСОБА_5 в день посвідчення заповіту в машині біля сільської ради, до нього бігали працівники сільської ради, що викликало у свідків підозру, що складається заповіт. Коли підїхав автомобіль із ОСОБА_5, свідки не бачили, до ОСОБА_5 не підходили. Згодом ОСОБА_5 у розмові заперечив складання ним заповіту на користь дочки ОСОБА_13, а повідомив, що тільки приписав ОСОБА_3.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили складання заповіту не в приміщенні сільської ради, а в автомобілі та у присутності особи, у користь якої складався заповіт - ОСОБА_3, не відповідають обставинам справи і є власною субєктивною оцінкою позивача показань свідків.

Колегією суддів не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не спростовують висновків суду.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2018 року.

Головуюча

Судді: