справа № 361/2498/18
провадження № 2/361/1968/18
13 серпня 2018 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретаря ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 160 у будинку № 36 по вулиці Симона Петлюри у місті Бровари Київської області.
В обґрунтування позову зазначала, що відповідач є колишнім чоловіком її онуки, більше року він у належній їй (позивачу) на праві власності вказаній вище квартирі не проживає, його речі у квартирі відсутні, тому ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання ОСОБА_4 у належній їй на праві приватної власності квартирі порушує її права як власника.
Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_4 повторно у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 червня 2014 року на праві приватної власності належить однокімнатна квартира № 160, що розташована у будинку № 36 по вулиці Симона Петлюри (до перейменування вулиця Черняховського) у місті Бровари Київської області, загальною площею 42,6 м2, житловою площею 20,5 м2.
Із довідки № 1-1/5819 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24 квітня 2018 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстровані: онука позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, чоловік онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач у даній справі, та їхня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано.

Із актів обстеження житлових умов від 22 квітня та 18 серпня 2018 року, складених депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_8 у присутності сусідів позивача, вбачається, що ОСОБА_3 разом зі своєю онукою ОСОБА_6 і правнучкою ОСОБА_7 проживає у вказаній квартирі. Відповідач ОСОБА_4 у належній позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше року без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що ОСОБА_4 у належній ОСОБА_3 на праві приватної власності квартирі не проживає більше одного року без поважних причин, членом сімї позивача відповідач не являється, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні до суду цього позову судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 265, 280, 284 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою № 160 у будинку № 36 по вулиці Симона Петлюри (до перейменування вулиця Черняховського) у місті Бровари Київської області.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Дутчак І. М.