АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі судді Махлай Л.Д., за участю секретаря Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Кредитної спілки «Супер Кредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" від 07 червня 2018 року у справі № 22/18 за позовом Кредитної спілки «Супер Кредит»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2018 року КС «Супер Кредит» звернулося до апеляційного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" від 07.06.2018 року у справі № 22/18.

В обґрунтування заяви зазначає, що 27.12.2014 року між КС «Супер Кредит» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 16 500 грн.

Цього ж дня між позичальником та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Кредитний договір та договір поруки містять третейське застереження, згідно з яким спори, пов`язані з даними договорами вирішуються шляхом розгляду їх Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок".

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав належним чином умови договору, заявник звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" з позовною заявою до поручителя про стягнення заборгованості та рішенням цього суду позов задоволено.

у/н справи796/163/2018
№ а/п 6/796/109/2018
Доповідач: Махлай Л.Д.
Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

У судовому засіданні представник КС «Супер Кредит» Карбовська А.А. підтримала заяву про видачу виконавчого листа та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду заяви повідомлявся у встановленому законом порядку.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду викладені у статті 486 ЦПК України.

Відповідно до даної норми суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

З наданих заявником матеріалів вбачається, що 27.12.2014 року між КС «Супер Кредит» (кредитодавець), ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_4, (поручитель), ОСОБА_1 (поручитель), ОСОБА_5 (поручитель) укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16 500 грн.

Цього ж дня між позичальником та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Кредитний договір (п.7.2) та договір поруки (п.4.2) містять третейське застереження, згідно з яким спори, пов`язані з даними договорами вирішуються шляхом розгляду їх Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" відповідно до його регламенту.

30.12.2014 року між КС «Супер Кредит» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір до кредитного договору від 27.12.2014 року, який сторонами кредитного договору ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не підписано.

У зв'язку з тим, що позичальник чи поручителі не виконали умов кредитного договору позикодавець звернувся до третейського суду з позовною заявою до поручителя ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Тобто між сторонами існувала третейська угода у вигляді третейського застереження про передачу спору, який випливає з умов виконання договору на розгляд до трейського суду. Договір недійсним не визнався, третейське застереження не скасовувалося.

07.6.2018 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" було прийнято рішення у справі № 22/18, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Супер Кредит» достроково заборгованість за кредитом у розмірі 12 477,41 грн, заборгованість по відсоткам у розмірі 4 461,19 грн, пеню у розмірі 642,78 грн, третейський збір у розмірі 1 700 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 406,51 грн.

Згідно п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Тобто третейські суди не можуть розглядати спори, які випливають з договору споживчого кредиту і за своїм змістом пов'язані із захистом прав споживачів.

За кредитним договором, укладеним між КС «Супер Кредит», позичальником ОСОБА_2 та поручителями ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 ОСОБА_2 є споживачем фінансових послуг та на неї поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Договір поруки є похідним від кредитного договору та укладається з метою забезпечення зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. Самостійно договір поруки існувати не може. Відсутність зобов`язань за кредитним договором автоматично припиняє дію поруки. Поручитель відповідає перед позикодавцем у тому ж самому розмірі, що і позичальник, якщо інше не встановлено договором поруки. Відтак, норми Закону України «Про захист прав споживачів» розповсюджуються на сам кредитний договір (ст. 11 Закону), а не лише на споживача, який його укладає. З цього випливає, що на всі спори, пов`язані із укладенням чи виконанням кредитного договору поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

У даному випадку третейський суд вирішив питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, на який поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а не лише за договором поруки, оскільки сам по собі договір поруки не встановлює умов надання кредиту та його повернення, а є забезпечувальним зобов`язанням, сама ж заборгованість виникає з кредитного договору, а не з договору поруки.

За даних обставин вважаю за необхідне відійти від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 27.04.2017 року № 6-1153 цс 16 та від 24.05.2017 року № 6-580 цс 17, згідно з якими на спір про стягнення кредитної заборгованості з позичальника поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а на спір про стягнення цієї ж кредитної заборгованості з поручителя дія цього Закону не поширюється.

Так, Верховний Суд України у цих постановах зазначає, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Проте, Закон України «Про захист прав споживачів», зокрема умови щодо гарантійного обслуговування, повернення товару тощо буде розповсюджуватися і на того громадянина, якому буде передано придбаний товар, послугу (договір дарування тощо), а не лише на громадянина, який безпосередньо придбав товар. У кредитних договорах закон передбачає можливість заміни боржника у зобов`язанні (ст. 520 ЦК України). Проте, це не означає, що на нового боржника вже не буде поширюватися дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в такому разі до нього перейдуть всі права та обов`язки самого позичальника, який є споживачем фінансових послуг. З наведеного вбачається, що ключовим у питанні розповсюдження дії Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини є договір, а не лише громадянин, який уклав цей договір. Відтак дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється не лише на громадянина, який придбав товар чи замовив послугу, а і на ту особу, якій передано цей товар чи послугу.

Договір же поруки, як вказувалося вище, є похідним від кредитного договору. Заборгованість нараховується по кредитному договору, а не по договору поруки, а відтак Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини не лише з позичальником, а і з поручителем, незважаючи на те, що сам поручитель не брав у кредит коштів та не укладав кредитного договору. До того ж у даному випадку кредитний договір є п`ятистороннім, оскільки він підписаний позикодавцем, позичальником та трьома поручителями, у тому числі і ОСОБА_1.

За вказаних обставин виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" за позовом КС «Супер Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, даний спір не підвідомчий третейському суду.

Незважаючи на те, що дана обставина вже є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на виконання рішення третейського суду слід зазначити ще й наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про третейські суди» сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 та ч. 2 ст. 17 цього Закону у третейському суді для вирішення конкретного спору сторони на свій розсуд можуть домовитися про кількісний і персональний склад третейського суду. Формування складу третейського суду в третейському суді для вирішення конкретного спору здійснюється в порядку, погодженому сторонами.

Якщо одна із сторін не призначить чи не обере належної кількості третейських суддів протягом 10 днів після одержання прохання про це від іншої сторони або якщо призначені чи обрані сторонами третейські судді протягом 10 днів після їх призначення чи обрання не оберуть ще одного третейського суддю, то розгляд спору у третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентному суду. Якщо спір підлягає вирішенню третейським суддею одноособово і після звернення однієї сторони до іншої з пропозицією про призначення чи обрання третейського судді сторони не призначать чи не оберуть третейського суддю, то розгляд спору в третейському суді припиняється і цей спір може бути переданий на вирішення компетентному суду (п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 17 Закону України «Про третейські суди».

З наданих заявником матеріалів не вбачається, що склад суду для розгляду справи призначався у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди». Відповідно ж до п. 6 ч. 1 ст. 486 ЦПК України, якщо склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону суд відмовляє у видачі виконавчого листа.

Доводи представника заявника про те, що відповідачу направлявся лист про день та час розгляду справи у третейському суді та у цьому листі було вказано склад третейського суду доказами не підтверджені.

Відповідно до ч. 2 ст. 485 ЦПК України суд з власної ініціативи не має права витребувати справу з постійно діючого третейського суду. Клопотання ж про витребування такої справи сторонами заявлено не було.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 483, 485, 486, 487 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

у задоволенні заяви Кредитної спілки «Супер Кредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок" від 07 червня 2018 року у справі № 22/18 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повна ухвала складена 11 вересня 2018 року.

Суддя