ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 625/166/18

провадження № 22-ц/818/468/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»

представники позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, Приватне сільськогосподарське підприємство «Лілія»

представник відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія»- Прилипко Дмитро Валерійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» про визнання недійсними договорів користування земельними ділянками, визнання договорів оренди землі поновленими та зобов'язання укласти додаткові угоди,

за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року, -ухвалене суддею Лосєвим Д.К., -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовами, які були об'єднані в одне провадження, просив суд визнати недійсними договори користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, укладені між відповідачами власниками земельних ділянок та ПСП «Лілія», скасувавши їх державну реєстрацію, а також визнати поновленими договори оренди землі, укладені між ПСП «Нове життя» та відповідачами орендодавцями, власниками земельних ділянок, шляхом визнання укладеними додаткових угод.

Позовна заява мотивована тим, що між ПСП «Нове життя» та орендодавцями - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, були укладені договори оренди землі, відповідно до умов яких власники відповідних земельних ділянок, які на праві приватної власності належать орендодавцям, передали, а ПСП «Нове життя» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області.

Відповідно до п. 8 Договорів оренди орендар має переважне право на поновлення договору оренди.

На виконання ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та положень договору ПСП «Нове життя» направило кожному з орендодавців листи-повідомлення.

Орендодавці не надавши заперечень, щодо окремих умов запропонованої додаткової угоди, посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельні ділянки, повідомили про заборону використання земельних ділянок, однак в свою чергу кожен з орендодавців уклав із ПСП «Лілія» договір емфітевзису спірних земельних ділянок.

В зв'язку із вище наведеним ПСП «Нове життя» вважає, що його права як переважного орендаря грубо порушені діями фізичних осіб відповідачів та ПСП «Лілія», тому просить суд задовольнити його позов.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року позов ПСП «Нове життя» задоволено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що установивши факт належного виконання ПСП «Нове життя» умов договорів оренди, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, відсутності попереднього повідомлення попереднього орендаря щодо наміру укладення нового договору користування з новим користувачем, договори емфітевзису, укладені з ПСП «Лілія», визнаються судом недійсними, на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, як такі, що порушують переважне право позивача на поновлення договору оренди внаслідок укладення правочину з іншою особою на користування спірною земельною ділянкою.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ПСП «Лілія» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом неправильно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та висновки суду викладені у рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує про те, що судом не було з'ясовано питання щодо належного чи неналежного виконання позивачем умов договору, що суттєво вплинуло на вирішення справи по суті позовних вимог.

Суд, ухвалюючи рішення, безпідставно не надав належної оцінки тому факту, що власники земельних ділянок належним чином повідомили ПСП «Нове життя» про небажання поновлювати договір оренди на новий строк, повідомивши позивача про своє рішення.

Зазначає, що договір емфітевзису було укладено після припинення договорів оренди земельних ділянок, крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що важливою умовою переважного права є наявність волевиявлення орендодавця, а тому якщо орендодавці повідомили про небажання поновлювати договори оренди з позивачем, то його переважне право як орендаря припиняється.

Суд в оскаржуваному рішенні обмежився лише позицією позивача, копіюючи її навіть з граматичними помилками допущеними позивачем у тексті його заяви. В судовому рішенні суд першої інстанції взагалі проігнорував, що власники земельних ділянок ще задовго до отримання ними від позивача повідомлення про намір продовжити договір оренди земельних ділянок повідомили його про небажання продовжувати такий договір та неодноразово повідомляли позивача про небажання поновлювати договір, як до закінчення строку дії договорів так і після їх припинення.

Вважає, що судом в порушення чинного законодавства не виконано обов'язку щодо повного і всебічного з'ясування обставин у справі, які мали важливе значення для вирішення спору, обмежившись лише фактами та доводами позивача, залишивши поза увагою, не надавши оцінки, та не описавши в оскаржуваному рішенні позицію відповідачів.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що орендодавці створили для орендаря не рівні умови перед іншою особою для реалізації переважного права на поновлення договорів оренди для користування земельною ділянкою. Закріплене в договорі і Законі переважне право їх як орендаря орендодавцями було порушено. Умови запропоновані позивачем кращі ніж ті на які власники погодились уклавши договори емфітевзису. Посилання в апеляційній скарзі на неналежне та нераціональне використання земельних ділянок є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, суд постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки не врахував волевиявлення власників земельних ділянок, які надали відповідь на пропозицію орендаря укласти додаткові угоди, зазначивши про своє небажання продовжувати орендні правовідносини.

Але суд, незважаючи на це, в порушення ч.1 ст.89 ЦПК України дійшов помилкового висновку про порушення переважного права позивача, передбаченого ст.33 ЗУ «Про оренду землі», оскільки оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, яке не грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення з постановленням нового про відмову у задоволені позову.

Судом встановлено, що в 2005 - 2006 роках були укладені договори оренди землі між ПСП «Нове життя», з однієї сторони, та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 - з іншої сторони.

Відповідно до умов договорів власники земельних ділянок передали, а ПСП «Нове життя» прийняло зі строком дії договорів на 10 років у платне користування відповідні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Шляхівської сільської ради Коломацького району Харківської області.

Між ОСОБА_8 та ПСП «Нове життя» 01.01.2006 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,26 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0185, який був зареєстрований 21.11.2007 за № 73 (том 2 а.с. 33-34).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавець, 27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку повідомив орендаря про заборону використання земельної ділянки після 21.11.2017.

Між ОСОБА_9 та позивачем - ПСП «Нове життя» 01.01.2006 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,4202 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0143, який був зареєстрований 05.11.2007 за № 30 (том 2 а.с. 99-100).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

ОСОБА_9 11.10.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомила орендаря про заборону використання земельної ділянки.

Між ОСОБА_11 та позивачем - ПСП «Нове життя» 01.01.2006 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0230, який був зареєстрований 18.01.2008 за №05 (том 3 а.с. 36-37).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавець, 27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив орендаря про заборону використання земельної ділянки.

1 січня 2006 року між ОСОБА_21 власником земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0058, між ОСОБА_6 власником земельної ділянки земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0165 та ПСП «Нове життя» було укладено договори оренди земельних ділянок (том 1 а.с. 144-145, том 5 а.с. 223-224).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

27 вересня 2017 року та 05 жовтня 2017 року орендодавці, посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили орендаря про заборону використання земельної ділянки.

Між ОСОБА_5 30.12.2005 та позивачем - ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0026 та земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0170 51 (том 1 а.с. 58-59, том 2 а.с. 157-158).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

ОСОБА_33, 27.09.2017, посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомила орендаря про заборону використання земельної ділянки.

30 грудня 2005 року між ОСОБА_25 та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0029 (том 6 а.с. 236-237).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавець, 27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомила орендаря про заборону використання її земельної ділянки.

30 грудня 2005 року між ОСОБА_15 власником земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0326 та між ОСОБА_23 земельна ділянка площею 5,58 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0172 з ПСП «Нове життя» було укладено договори оренди.

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавці, 27 вересня 2017 року посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили про заборону використання земельної ділянки.

01.01.2006 року між ОСОБА_26 власником земельної ділянки площею 6,21 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0232 (том 7 а.с. 67-68) та між ОСОБА_16 земельна ділянка площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0317 з ПСП «Нове життя» було укладено договори оренди.

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавці, 27.09.2017 та 03.10.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили про заборону використання їхньої земельної ділянки.

Між ОСОБА_24 31.12.2005 та ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,19 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0310, (том 6 а.с. 172-173).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавець, 27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомив про заборону використання земельної ділянки.

Між ОСОБА_29, яка під час дії договору померла, а спадкоємцем став ОСОБА_22, та ПСП «Нове життя» 30.12.2005 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,23 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0295 (том 6 а.с. 34-35, 38).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, 27.09.2017 власник повідомив орендаря про заборону використання земельної ділянки.

01.01.2006 між ОСОБА_30 на земельну ділянку площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0283 (том 2 а.с. 218-219) та ОСОБА_18 на земельну ділянку площею 5,59 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0180 та позивачем було укладено договір оренди.

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

29.09.2017 та 08.11.2017 орендодавці посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили орендаря про заборону використання їх земельних ділянок.

30.12.2005 між ОСОБА_14 земельна ділянка 6,1824 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0057 (том 4 а.с. 16-17), між ОСОБА_17 земельна ділянка 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0055 (том 4 а.с. 207-208) та ПСП «Нове життя» було укладено договори оренди.

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавці, 27.09.2017, 03.10.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили про заборону використання земельних ділянок.

Між ОСОБА_31 30.12.2005, яка під час дії договору померла, а спадкоємицею земельної ділянки стала ОСОБА_19 (том. 5 а.с. 76) та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,42 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0227 (том 5 а.с. 72-73).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, орендодавець повідомила про заборону використання земельної ділянки.

Між ОСОБА_32 01.01.2006, яка під час дії договору померла, а спадкоємицею земельної ділянки стала ОСОБА_7 (том 1 а.с. 203) та ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,1824 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0030 (том 1 а.с. 201-202).

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

27.09.2017 посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, власником було повідомлено орендаря про заборону використання земельної ділянки.

30 грудня 2005 року між ОСОБА_20 власником земельної ділянки 6,2931 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0051 (том 5 а.с. 162-163), ОСОБА_13 власником земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0053 (том 3 а.с. 210-211), ОСОБА_12 власником земельної ділянки площею 6,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1:000:0239 (том 3 а.с. 124-125) та ПСП «Нове життя» було укладено договір оренди земельної ділянки.

ПСП «Нове життя» 12 вересня 2017 року направило лист-повідомлення від 01.09.2017 з проектом додаткової угоди.

Орендодавці 27 вересня 2017 року посилаючись на небажання продовжувати договір оренди з ПСП «Нове життя», а також бажання самостійно використовувати земельну ділянку, повідомили орендаря про заборону використання земельної ділянки.

Відповідачами у даній справі, власниками спірних земельних ділянок 19, 20-23, 27 березня 2018 року та 25-26 лютого 2018 року з ПСП «Лілія» було укладено договори емфітевзису, які були зареєстровані і відповідно до яких власники передали ПСП «Лілія» право володіння та право цільового користування оспорюванними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб, зберігаючи за собою право розпорядження ними (том 13 а.с. 163-165, 169-171-228).

Відповідно до п. 8 Договору, договір було укладено на десять років. З врахуванням ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладання договору, відповідно до якої договір набуває чинності з дати його реєстрації і орендар має переважне право на поновлення договору оренди. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

На спростування доводів позовної заяви і доводів, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, судова колегія звертає увагу на таке.

Дійсно, ч.1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за закінченням строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, на виконання вищезазначених вимог діяли обидві сторони. Так, позивач в свою чергу, направив повідомлення про намір продовжити дію договорів оренди з проектом додаткової угоди, відповідачі власники земельних ділянок направили повідомлення про прийняте рішення про небажання продовжувати дію договорів оренди.

Доводи позивача, що запропоновані ним умови є більш прийнятними, судова колегія відхиляє, оскільки відмовляючись від продовження орендних правовідносин власники земельних ділянок не посилались на неприйнятність запропонованих умов.

Неспроможні ці доводи також з огляду на те, що договори емфітевзису сторони уклали лише у лютому-березні 2018 року, що свідчить про відсутність можливості порівняння істотних умов договорів на час направлення власниками повідомлення в вересні та листопаді 2017 року про небажання продовжувати правовідносини.

Що стосується посилання позивача на ст. 777 ЦК України, яка закріплює переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк, то судова колегія їх не приймає, оскільки договори емфітевзису були укладені вже після припинення дії договорів оренди, що відповідає вимогам Закону України «Про оренду землі».

Доводи позивача про те, що він належним чином виконував умови договорів про оренду земельної ділянки, повідомив власників про намір продовжити їх дію на новий строк та продовжував користуватись земельними ділянками, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом вищенаведеної норми права такий спосіб поновлення договору оренди може мати місце лише тоді, коли сторони до закінчення строку дії договору не вчиняли будь-яких значимих юридичних дій, передбачених частинами першою-п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», у чинній на момент закінчення договору редакції, та реч.3 ч.1 ст.33 цієї статті, у редакції чинній на момент реєстрації договорів, передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як встановлено достовірно судами, орендодавці своїми листами ще до закінчення дії договору у вересні та листопаді 2017 року повідомили позивача, що не бажають продовжувати строк договору оренди землі на новий строк та просили звільнити земельні ділянки не засівати хї під урожай 2018 року, а також повернути в належному стані.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача пояснила, що посівні роботи були розпочаті в жовтні 2017 року, тобто отримавши вже решту повідомлень ще в вересні від власників земельних ділянок про небажання продовжувати договірні відносини, позивач на свій розсуд вирішив продовжити використання спірних земельних ділянок з метою збирання врожаю 2018 року, незважаючи на те, що строк дії договорів закінчувався у листопаді-грудні 2017 року.

Отже, продовження користування землею після закінчення строку оренди, за умови отримання позивачем повідомлень зі змісту яких вбачалось волевиявлення орендодавців про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може слугувати підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

Позивач втратив своє переважне право на укладення договорів оренди земельних ділянок.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд правильно зазначав встановлені фактичні обставини справи, що орендар скориставсясвоїм правом та направив своєчасно листи-повідомлення про поновлення договору на новий строк, на що отримав відмову від орендодавців. Підставою відмови ПСП «Нове життя» у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавців про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб, проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав про право власності та інші речові права на спірні земельні ділянки зареєстровано право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) на спірну земельну ділянку за ПСП «Лілія», що також підтверджується поясненнями відповідачів та наданими суду договорами емфітевзисів.

Далі суд констатував, що в наданих відмовах від продовження договору оренди, фізичні особи-орендодавці посилаються виключно на бажання самостійно використовувати земельну ділянку, однак зазначене посилання фізичних осіб-орендодавців спростовуються тим, що в подальшому, ними було укладено договори користування чужою земельною ділянкою (емфітевзису) і послався суд першої інстанції на постанову Верховного Суду від 23.05.2018 по справі № 379/672/16-ц в якій зазначено «Посилання в касаційній скарзі на те, що договір емфітевзису від 01 вересня 2015 року №70 укладено за волевиявленням учасників цього правочину є безпідставними, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі від 14 жовтня 2010 року та з порушенням процедури реалізації переважного права орендаря, який належно виконує свої обов'язки за договором».

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що переважне право орендаря є порушеним, який не відповідає обставинам справи, оскільки в даній справі орендодавці уклали договори емфітевзису вже після закінчення дії договорів оренди.

Висновок суду про визнання недійсними договорів користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), скасування державної реєстрації, визнання поновленими договорів оренди землі та визнання укладеними додаткових угод, є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду і дають підстави вважати, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Судова колегія, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено переважного права на поновлення договорів оренди та використання земельних ділянок після закінчення строку їх дії.

На підставі ст.141 ЦПК України з Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 7929+182367=190 296 грн.

Керуючись Законом України «Про оренду землі», ст. ст. 141,367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» - задовольнити.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» про визнання недійсними договорів користування земельними ділянками, визнання договорів оренди землі поновленими та зобов'язання укласти додаткові угоди - відмовити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» () на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Лілія» () сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 190 296 (сто дев'яносто тисяч двісті дев'яносто шість) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 23 листопада 2018 року

7