АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4307/18 Суддя доповідач Яцина В. Б.
Категорія: скарга на дії ВДВС
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бровченко І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року (головуючий суддя Єрмак Н.В.) по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, старшого державного виконавця Погосян Жерара Левонович,

встановив :

19 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця, в якій з урахуванням уточнень просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53157039 від 11 квітня 2018 року, яка була винесена старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погосян Ж.Л.

Скаргу ОСОБА_3 мотивувала тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволений, усунуто ОСОБА_3 перешкоди шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_1 в м.Х аркові. Рішення набрало законної сили.

Постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Погосян Ж.Л. від 11.04.2018 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа 643/11071/15-ц виданого 10.10.2016 року.

Зазначила, що у постанові старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про закінчення виконавчого провадження - рішення суду виконано в повному обсязі, відповідно до акту державного виконавця від 11 квітня 2018 року, стягувачу ОСОБА_3 були усунуті перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення останньої до спірної квартири.

Проте вважає, що державний виконавець незаконно закінчив виконавче провадження, в зв'язку з тим, що не в повному обсязі виконав рішення суду. Вселив, але фактично не усунув перешкоди, так як в той же день боржник ОСОБА_5 змінив замки та не впустив більше ОСОБА_3 до спірної квартири.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22 червня 2018 року було відмовлено у задоволенні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення у справі про задоволення її скарги.

Вказала, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 червня 2016 року фактично державним виконавцем не виконано, оскільки фактично вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 не відбулось, так як ОСОБА_5 після уходу виконавців 11 квітня 2018 року замінив нові замки, і про це виконавча служба була повідомлена у цей же день.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження своєї скарги, а державний виконавець діяв у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження» та прийняв законне рішення. Відповідно до ч.6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_3 із заявами про відновлення виконавчого провадження до відділу виконавчої служби не зверталася тому порушень норм законодавства державним виконавцем при винесенні спірної постанови не було.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчими документами.

Відповідно до ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволений, усунуто ОСОБА_3 перешкоди шляхом вселення її в квартиру АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» Закінчення виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону України у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

На виконання вказаного судового рішення 10 жовтня 2016 року Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 643/11071/15-ц та за постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Головенко О.М., від 22.12.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа про усунення ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім'я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до акту державного виконавця від 11 квітня 2018 року під час проведення виконавчих дії, щодо усунення ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою шляхом її вселення при понятих, які своїми підписами зафіксувати цей факт. Також спеціалістом було встановлено замок, ключи від якого були вручені власникам квартири. Вказаний акт також підписаний стягувачем ОСОБА_3, яка ніяких зауважень щодо його змісту не заявила (а.с. 7).

Постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області Погосян Ж.Л. відповідно до вказаного акту від 11.04.2018 року про усунення стягувану ОСОБА_3 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/11071/15-ц виданий 10.10.2016 Московським районним судом м. Харкова (а.с. 3).

При таких обставинах суд обґрунтовано дійшов висновків, що рішення суду було виконано в повному обсязі, а саме: усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірною квартирою. За результатом проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акти про фактичне виконання рішень, з яким всі учасники ознайомились та підтвердили даний факт особистими підписами. Крім того, на час розгляду скарги у суді ОСОБА_3 не зверталася до відділу з заявою про відновлення виконавчого провадження (а.с.7).

Згідно до скарги представника стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 на ім'я начальника Московського ВДВС від 12.04.2018 року після вселення, отримання ключів від квартири, ОСОБА_3 пішла на роботу, а коли повернулася, замок в квартирі був знятий і поставлений новий, внаслідок чого вона, не маючи на руках копії Акту про вселення за допомогою поліції, яку було викликано нею, не змогла потрапити до квартири (а.с. 8).

Однак той факт, що після проведення вселення 11.04.2018 року ОСОБА_3 не змогла потрапити до квартири, з урахуванням того, що 11.04.2018 року їй державним виконавцем було забезпечено доступ до квартири та фактичне користування нею, знову потрапити вона не змогла до квартири на підставі того, що у неї виникли нові перешкоди, які не розглядалися судом і з приводу чого виконавче провадження не здійснювалося, і тому нові перешкоди у користуванні квартирою не свідчать про те, що були порушені права стягувача при вселенні і виконанні рішення суду 11.04.2018р.

При цьому ОСОБА_3 не позбавлена права на судовий захист свого права на вселення до квартири на підставі тих перешкод, які виникли вже після її фактичного вселення та закінчення виконавчого провадження.

Аналізуючи наведене, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає за необхідне відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки ухвалу суду залишено без змін, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2018 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.О.Бровченко.

І.В.Бурлака.