Справа № 509/1072/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Овідіопольського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017р. до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою у якої наголосив, що громадянці ОСОБА_1, згідно договору б/н від 01.03.2011 року, укладеного відповідно до вимог ч.1 ст.634 ЦК (договір приєднання), був наданий кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк вимоги договору виконав та надав кредитні кошти, але відповідач свої зобовязання не виконав і своєчасно банку грошові кошти на погашення кредиту не надав. За такої обставини у відповідача виникла заборгованість перед банком у розмірі 17582, 42 гривні, яка складається з: 568,63 грн. - заборгованість за кредитом; 12500,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; фіксованої частини штрафу 500,00 грн.; процентної складової штрафу 813.45 грн., які позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить відшкодувати судові витрати у розмірі 1600,00 грн. сплаченого судового збору.

Позивач у судове засідання не зявився але надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника ПАТ КБ «Приватбанк» у наданих суду процесуальних документах просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач до суду не зявилася, до суду подала заперечення, пояснення, відповіді та заяви з проханням у задоволенні позову відмовити, а справу розглянути за її відсутністю.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих документів без участі сторін.

Наданими документами підтверджено, і не заперечується сторонами, що дійсно між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 01.03.2011 був укладений договір приєднання, згідно якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка з позовом не погодилась і відмову у задоволенні позову обґрунтувала тим, що: розмір загальної заборгованості перевищує в 30 разів суму основного боргу в сумі 568,63 грн.; сплативши у жовтні 2013р. 1096,00 гривень вона повністю розрахувалася з банком; суму основного боргу в сумі 568,63 грн банк навмисно приховав. Крім того ОСОБА_1 просила суд застосувати до правовідношень строки позовної давнини, оскільки, на її думку, сплив трирічний строк позовної давнини, який необхідно розраховувати з дня сплати в жовтні 2013р. 1096,00 гривень.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволеня позовних вимог з наступних підстав:

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на 01.03.2011 року, з якої вбачаються: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки відомості, які були заповнені особисто ОСОБА_1 і де вона висловила беззастережну згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна.

Крім того, вона особистим підписом засвідчила , що вона погодилася з тим, що анкета-заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами є кредитним договором, з ними ознайомилась і була згодна з цими документами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також до матеріалів позовної заяви було додано д Довідку про умови кредитування та використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду згідно якої відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік) і вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність від 7 грудня 2000 року 2121-III (з наступними змінами і доповненнями) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківський кредит - будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до договору банківського обслуговування, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, відповідно до укладеного між сторонами 01.03.2011р. договору банківського обслуговування позивач зобов'язався надавати клієнту кредитні кошти в межах суми встановленого кредитного ліміту, а відповідач як клієнт зобов'язався повертати ПАТ КБ „ПриватБанк отримані кредитні кошти, сплачувати відсотки за користування кредитом та комісію (винагороду) в строки та в розмірі, визначеному в Умовах та правилах надання банківських послуг, а також виконувати інші зобов'язання, що передбачені Умовами.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ст. 204 ЦК України укладений сторонами договір банківського обслуговування б/н від 01.03.2011р., як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами, і зобов'язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструмента у розмірі 4% річних (але не менше 5 грн.) від розміру кредиту, зазначеного у заявці.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання, зокрема, щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, в обумовлені строки кредитні кошти за вказаним договором не повернув, у звязку з чим, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з погашення отриманого кредиту в розмірі 568,68 грн. та погашення заборгованості за процентами у розмірі 12500,34 грн. - що має наслідком задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у названій частині.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобовязання. Так, згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З посиланням на зазначені положення Умов та правил надання банківських послуг позивачем було здійснено нарахування відповідачу до сплати пені в сумі 3200,00 грн., у звязку з порушенням з боку відповідача власних грошових зобовязань у спірних правовідносинах.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд визнає його правильним та обґрунтованим, у звязку з чим, позовні вимоги у названій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Що ж стосується заяви відповідача щодо застосування до вимог позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 Умов та правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, установлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін в тому числі ідо 50 років, то це відповідає вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України та свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Таким чином, з урахуванням установлених під час розгляду справи обставин, дійшов висновку про додержання сторонами письмової форми договору щодо збільшення позовної давності, тому заява відповідача щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 вересня 2014 року в справі 6-144цс14 та постанові Верховного суду від 15.06.2018р. в справі №922/2263/17.

Крім того, і це є головне, згідно укладеного між сторонами договору кінцевим терміном повернення взятих у борг грошей є строк дії картки.

Отже, суд доходить до висновку, що початком для виникнення права вимоги виконання боргових зобовязань є кінець терміну дії картки і саме з цієї дати повинний розраховуватися строк позовної давнини. Дія картки №340768, яка була видана банком на імя ОСОБА_1, була встановлена сторонами до 31.08.2014р., а банк звернувся до суду 09.03.2017р., тобто без порушень загальних строків позовної давнини.

Інші заперечення відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобовязує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі «Серявін та інші проти України».

Разом з тим, ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК є обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2-13,77-80,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 526,1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заявуПублічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17 582,42 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн., а всього 19 182,42 грн.

Рішення може бути оскаржено до палати по цивільним справам Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.