Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/8142/2018

провадження № 2/755/4152/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» (далі - ООГ ЦЗД «Наші діти»), просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 07-к від 14 лютого 2018 року, виданий ООГ ЦЗД «Наші діти»; визнати незаконним та скасувати Наказ № 17-к від 27 квітня 2018 року, виданий ООГ ЦЗД «Наші діти» про звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити позивача ОСОБА_1 на посаді сімейного вихователя ООГ ЦЗД «Наші діти»; стягнути з ООГ ЦЗД «Наші діти» середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 317,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 16.02.2015 року згідно Наказу № 10-к від 16.02.2015 року її було прийнято на посаду сімейного вихователя до ООГ ЦЗД «Наші діти». 27.04.2018 року ООГ ЦЗД «Наші діти» було видано Наказ № 17-к про припинення трудового договору, за яким звільнено позивача з посади сімейного вихователя по причині скорочення штату та зміни організаційної структури ООГ ЦЗД «Наші діти». Однак позивач вважає її звільнення незаконним та безпідставним, оскільки Наказ № 07-к від 14.02.2018 року підписаний особою, яка не мала повноважень підписання даного Наказу, тобто Наказ мав бути підписаний засновником Громадської організацієї «Німецько-польсько-українське товариство в Україні» в особі керівника Луценко Н.А, проте не директором Центру Свириденко О.М. Крім того, на думку позивача, Наказ №07-к від 14.02.2018 року не містить підтвердження змін в організації праці та виробництва, а також в Наказі відсутнє підтвердження скорочення чисельні або штату працівників, та Наказ є таким, що порушує права працівників, які фактично залишились працювати в Центрі, проте їх оформили працювати за цивільно-правовою угодою, що в свою чергу має наслідком відсутність гарантій встановлених трудовим договором. Крім того, позивач вважає також незаконним Наказ № 17-к від 27.04.2018 року, оскільки він був виданий на підставі оскаржуваного Наказу № 07-к від 14.02.2018 року, тому процедура звільнення позивача була проведена із грубим порушенням вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, так як не відбулось жодних змін в організації праці та виробництві та не було скорочення чисельності або штату працівників. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем фактично здійснено заміну трудових відносин на цивільно-правові угоди, тому звільнення позивача з посади остання вважає незаконним, що є підставою її звернення з даним позовом до суду.

12 червня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 50-52)

25 червня 2018 року у встановлений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року строк представником відповідача ООГ ЦЗД «Наші діти» Цінчик В.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі, просить у його задоволенні відмовити, вказуючи на відповідність оскаржуваних Наказів діючому законодавству України з підстав, що містить зміст відзиву, долученого до матеріалів справи. (а.с. 70-78)

10 липня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяви представника позивача ОСОБА_6 та представника відповідача Цінчик В.М. про розгляд справи з повідомлення/викликом сторін, подані в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без задоволення. (а.с. 138-139)

26 липня 2018 року представником позивача ОСОБА_6 подано письмову відповідь на відзив відповідача, яким уточнено позицію сторони позивача щодо неправомірності оскаржуваних Наказів відповідача, зокрема, представником зауважено, що позивачу при звільненні не було запропоновано іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю, та лише при її відсутності - іншу наявну роботу. (а.с. 142-143)

10 вересня 2018 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача ОСОБА_7 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки представником позивача порушено порядок, строки подачі зазначених клопотань, а також порушено порядок та строки подачі доказів по справі та не зазначено причини, з яких докази не було подано у визначений ч. 2 ст. 83 ЦПК України строк.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в районних міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року № 1421 затверджено Типове положення про центр захисту дітей «Наші діти», відповідно до якого Центр захисту дітей «Наші діти» - заклад соціального захисту дітей, призначений для перебування дітей віком до 18 років і надання їм комплексної соціальної, психологічної, педагогічної, медичної та інших видів допомоги. Центр утворюється, реорганізується та ліквідується структурним осередком Німецько-Польсько-Українського товариства в Україні. Центр є юридичною особою і діє на підставі Положення.

Згідно п. 11, 15 Типового положення, Центр здійснює підбір кандидатів в опікуни, прийомні батьки чи батьки-вихователі, сприяє підготовці документів, необхідних для їх призначення опікунами, створення прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу, надає сім'ям, що виховують дітей під опікою, прийомним сім'ям чи дитячим будинкам сімейного типу у користування житлове приміщення. Опікуни, прийомні батьки, батьки-вихователі проживають разом з дітьми і виконують обов'язки з утримання та виховання згідно з вимогами законодавства.

Положення - нормативний акт, який визначає завдання, обов'язки, права, відповідальність і організацію роботи підприємств та установ (їх структурних підрозділів (відділів, секторів) та територіальних органів), а також визначає порядок здійснення певної процедури.

Відповідно до Положення про Центр захисту дітей «Наші діти» (далі - Положення), затвердженого рішенням Наглядової Ради Громадської організації «Німецько-Польсько-Українське товариство в Україні» (Протокол № 6 від 08.06.2017 року), серед завдань якого є реалізація права дітей, які позбавлені можливостей сімейного виховання, на виховання в оточенні, максимально наближеному до сімейного, за принципом родинності, а також на фізичний, інтелектуальний і духовний розвиток. Центр взаємодіє з органами державної влади, органами місцевого самоврядування України та іноземних держав, а також національними і міжнародними урядовими та неурядовими організаціями, установами та підприємствами. Центр є неприбутковою організацією, яка має самостійний баланс, рахунки в установах банку, печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням, власну символіку та іншу атрибутику, зразки яких затверджуються засновником. (а.с. 21-26; 79; 81-90)

Згідно п. 6.3.6, 6.9 Положення, директор Центру затверджує штатний розпис Центру; може виконувати також інші повноваження, за винятком тих, що віднесені цим Положенням до компетенції засновника і не були делеговані Директору.

12.02.2015 року між Центром захисту «Наші діти» та ОСОБА_1 укладено Контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 приймається на роботу в Центр на посаду сімейного вихователя з 16.02.2015 року із випробувальним терміном три місяці. Цей контракт є безстроковим трудовим договором. (а.с. 6; 18-20)

13.11.2017 року Розпорядженням № 622 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітньою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_10 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2016 року позбавлена батьківських прав, батько ОСОБА_11 помер, та покладено відповідальність за збереження житла її підопічної. (а.с. 13)

16.11.2017 року Розпорядженням № 631 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітньою ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_13 та батько ОСОБА_14 рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2005 року позбавлені батьківських прав та покладено відповідальність за збереження житла її підопічної. (а.с. 15)

07.12.2017 року Розпорядженням № 860 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, та покладено відповідальність за збереження житла її підопічного. (а.с. 16)

26.12.2017 року Розпорядженням № 709 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації сімейного вихователя ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з тим, що мати ОСОБА_17 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.08.2017 року позбавлена батьківських прав. (а.с. 14)

14.02.2018 року Директором ООГ ЦЗД «Наші діти» видано Наказ № 07-к «Про зміни в організації праці та виробництва», яким для приведення у відповідність структури Центру вимогам «Типового положення», 30 квітня 2018 року виведено із штату посади сімейних вихователів, які за своєю правовою природою є опікунами та/або батьками-вихователями, що у відповідності до п. 15 «Типового положення» проживають разом з дітьми і виконують обов'язки з утримання та виховання згідно з вимогами законодавства, але не є штатними працівниками Центру.

Згідно п. 3 Наказу № 07-к від 14.02.2018 року, наказано повідомити осіб, які займають посади сімейних вихователів, що обов'язки по утриманню та вихованню дітей не припиняються, Центр надалі гарантує особам, які мають статус опікунів або батьків-вихователів, що після зміни в організації виробництва та праці буде здійснюватись матеріальне заохочення, порядок та умови якого будуть прописані в окремому локальному акті. За наслідками прийняття даного Наказу № 07-к введено в дію нову організаційну структуру та штатний розпис Центру, що підтверджено Наказом № 22-к від 27.04.2018 року. (а.с. 109; 113; 114; 115)

14.02.2018 року Директором ООГ ЦЗД «Наші діти» вручено ОСОБА_1 під розписку Повідомлення про заплановане вивільнення відповідно до Наказу від 14.02.2018 року № 07-к «Про зміни в організації праці та виробництва», яким прийнято рішення про скорочення з 30.04.2018 року посад сімейних вихователів, які за своєю правовою природою є опікунами та/або батьками-вихователями, що у відповідності до п. 15 Типового положення проживають разом із дітьми і виконують обов'язки з утримання та виховання згідно з вимогами законодавства, але не є штатними працівниками закладу. Центром гарантовано особам, які мають статус опікунів та/або батьків-вихователів, що після змін в організації праці та виробництва буде здійснюватись матеріальне заохочення, порядок та умови якого будуть прописані в окремому локальному документі. (а.с. 111)

За даними Акту від 20.02.2018 року, складеного комісією ООГ ЦЗД «Наші діти», 14.02.2018 року сімейний вихователь Центру ОСОБА_1 була ознайомлена з Наказом № 07-к «Про зміни в організації праці та виробництва з 01.05.2018 року в зв'язку із вивільненням та скороченням посад сімейних вихователів» та відмовилась його підписати. (а.с. 112)

27.04.2018 року Наказом ООГ ЦЗД «Наші діти» № 17-к/1 «Про припинення трудового контракту» звільнено 30 квітня 2018 року сімейного вихователя ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням штату та зміною організаційної структури. З Наказом № 17-к/1 ОСОБА_1 ознайомлена - 27.04.2018 року. Вихідна допомога виплачена у розмірі 9 940,00 грн. (а.с. 124; 125; 126; 127)

За даними Довідки про доходи, виданої ООГ ЦЗД «Наші діти», загальна сума доходу за період роботи ОСОБА_1 з березня по квітень 2018 року становить 33 277,11 грн. (а.с. 47)

Листом від 04.05.2018 року вих.№ 66, скерованим ООГ ЦЗД «Наші діти» на адресу Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, повідомлено, що з 01.05.2018 року у Центрі посада сімейного вихователя була скорочена у зв'язку зі зміною в організації праці та виробництва з дотриманням вимог чинного законодавства. Для стимулювання належного виконання обов'язків опікунів/піклувальників та задля дотримання умов виплати допомоги на дітей. Над якими встановлено опіку/піклування Засновником прийнято рішення про виплату грошової винагороди для опікунів/піклувальників на постійній основі. Для реалізації даного рішення їм було запропоновано укласти договір про надання послуг. ОСОБА_1 відмовилась від укладення зазначеного договору, тому відсутні підстави для продовження співпраці з вищевказаною особою. (а.с. 11)

Статтею 141 Кодексу законів про працю України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Згідно ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При звільненні за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 Кодексу законів про працю України, про наступне вивiльнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 36 Кодексу законів про працю України, у разi змiни власника пiдприємства, а також у разi його реорганiзацiї (злиття, приєднання, подiлу, видiлення, перетворення) дiя трудового договору працiвника продовжується. Припинення трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разi скорочення чисельностi або штату працiвникiв (пункт 1 частини першої статтi 40).

У висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до роз'яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 07-к від 14 лютого 2018 року, виданий ООГ ЦЗД «Наші діти»; визнати незаконним та скасувати Наказ № 17-к від 27 квітня 2018 року, виданий ООГ ЦЗД «Наші діти» про звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити позивача ОСОБА_1 на посаді сімейного вихователя ООГ ЦЗД «Наші діти»; стягнути з ООГ ЦЗД «Наші діти» середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 317,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що Наказ № 07-к від 14.02.2018 року «Про зміни в організації праці та виробництва» підписаний не уповноваженою особою, не містить підтвердження змін в організації праці та виробництва, в Наказі відсутнє підтвердження скорочення чисельні або штату працівників, та Наказ є таким, що порушує права працівників, які фактично залишились працювати в Центрі, проте їм запропоновано роботу в Центрі за цивільно-правовою угодою, що в свою чергу має наслідком відсутність гарантій, встановлених трудовим договором. Таким чином, з огляду на неправомірність Наказу № 07-к від 14 лютого 2018 року позивач вважає також незаконним Наказ № 17-к від 27.04.2018 року, яким її звільнено з роботи, оскільки цей Наказ було видано на підставі оскаржуваного Наказу № 07-к від 14.02.2018 року, тому процедура звільнення позивача була проведена із грубим порушенням вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки в установі відповідача не відбулось жодних змін в організації праці та виробництва, та не було скорочення чисельності або штату працівників, а фактично здійснено заміну трудових відносин на цивільно-правові.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, керуючись положеннями вищенаведеного діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними та скасування Наказу № 07-к від 14 лютого 2018 року, виданого ООГ ЦЗД «Наші діти», Наказу № 17-к від 27 квітня 2018 року, виданого ООГ ЦЗД «Наші діти» про звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України; та відсутні підстави для поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді сімейного вихователя ООГ ЦЗД «Наші діти», стягнення з відповідача ООГ ЦЗД «Наші діти» середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, - оскільки суд не убачає порушення в процедурі винесення Наказу № 07-к від 14 лютого 2018 року «Про зміни в організації праці та виробництва», який підписано уповноваженим на час винесення Наказу директором Центру, що діяв відповідно до повноважень, делегованих йому засновником Центру ГО «Німецько-Польсько-Українське Товариство в Україні» відповідно до Положення про Центр захисту «Наші діти» (п. 6.3.5 - 6.9, 6.10 Положення), даний Наказ є чинним на час ухвалення даного рішення суду, не був оскаржений Засновником Центру, тому є таким, що відповідає інтересам Центру, та суд не ставить до обговорення та оцінки доцільність скорочення чисельності або штату працівників установи відповідача, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власникові або уповноваженому ним органу, що закріплено у ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України та підтримано Верховним Судом в постанові від 16.01.2018 року, справа № 519/160/16-ц.

Таким чином, встановивши відповідність закону при винесенні Наказу № 07-к від 14 лютого 2018 року «Про зміни в організації праці та виробництва», яким скорочено посаду відповідача «сімейний вихователь», - відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного Наказу № 17-к від 27 квітня 2018 року про звільнення позивача у зв'язку із скороченням штату та зміною організаційної структури, оскільки на виконання вимог статей 40, 492 КЗпП України відповідачем було складено письмове попередження, вручене 14 лютого 2018 року позивачу про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників після закінчення двомісячного строку з моменту отримання цього повідомлення, а також доведено до відома позивачу про надання їй відповідачем подальших гарантій як особі, яка має статус опікуна, про подальше матеріальне заохочення, порядок та умови якого будуть прописані в окремому локальному документі.

Таким чином, на виконання вимог п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, судом з'ясовано та встановлено факт зміни в організації роботи підприємства відповідача та скорочення чисельності та штату його працівників, що є вирішенням питання внутрішньогосподарської діяльності підприємства, доцільність проведення якого не підлягає до обговорення судом, за наслідками чого було скорочено посаду «сімейного вихователя», яку займала позивач, та останній доведено до відома про подальше матеріальне заохочення, порядок та умови якого будуть прописані в окремому локальному документі, за відсутності в матеріалах справи даних щодо наявності в установі відповідача вакантних посад, які б відповідали професії та спеціальності позивача, задля переведення останньої з її згоди на іншу роботу в межах установи відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що відповідачем не порушено жодних прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, яке регулює трудові відносини, що виникли між сторонами у справі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 64 Господарського кодексу України, ст.ст. 36, 40, 42, 492, 141 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Організації об'єднання громадян Центр захисту дітей «Наші діти» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган