КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 369/6266/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1908/2018Головуючий у суді першої інстанції - Дубас Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сінькура Олександра Миколайовича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом Сінькура Олександра Миколайовича до Горбань Ірини Василівни про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 01.11.2015 ОСОБА_4 отримала від нього в позику кошти у розмірі 135 000,00 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти до 01.11.2016 зі сплатою відсотків за їх користування у розмірі 10% щомісячно. На даний час, відповідач позичених коштів не повернула (а.с. 1-3).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.08.2018 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 38-40).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд не розглянув позовну вимогу про стягнення інфляційних збитків (а.с. 53-56).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.10.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 77-78).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.11.2018 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження (а.с. 82).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з не доведеності позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 01.11.2015 відповідач ОСОБА_4 отримала у борг від ОСОБА_3 суму в розмірі 135 000,00 грн., за умови її повернення до 01.11.2016 зі сплатою 10% щомісячно за користування коштами, що підтверджується відповідною письмовою розпискою позичальника від 01.11.2015 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно розписки від 01.11.2015, сторони обумовили сплату ОСОБА_4 процентів за користування позиковими коштами у розмірі 10% щомісячно з кінцевим терміном повернення основної суми боргу 01.11.2016.

Таким чином, сторони фактично домовились, що ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання у строк до 01.11.2016 повернути ОСОБА_3 основну суму боргу у розмірі 135 000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 16 200 грн. (135 000,00 грн. х 10% х 12 міс.), що складає 151 200,00 грн.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2016 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу 100 000,00 грн., 01.02.2017 - 1 000,00 дол. СІІІА, 04.03.2017 - 14 000,00 грн., 23.03.2017 - 15 000,00 грн., 09.04.2017 - 11 526,00 грн., 18.04.2018 - 6 000,00 грн., що підтверджується власноруч написаними ОСОБА_3 розписками. Так, за інформацією Національного Банку України офіційний курс гривні щодо іноземних валют станом на 01.02.2017, тобто станом на день сплати суми боргу в іноземній валюті, становив 2 707,95 грн. за 100 доларів США. Таким чином, відповідачем ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за розпискою від 01.11.2015 фактично сплачено ОСОБА_3 173 605,00 грн., що значно перевищує суму основного боргу з урахуванням процентів за користування коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не розглянуто вимоги про стягнення інфляційних витрат, згідно з вимогами ст. 625 ЦК України є необґрунтованими, оскільки положення ст. 625 ЦК України застосовується у разі якщо сторонами у договорі не встановлений розмір процентів за користування коштами. В даному ж випадку сторони визначили сплату відсотків за користування грошовими коштами, які були сплачені відповідачем позивачу.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів кредитора.

Отже при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, то з огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва