Справа № 212/5181/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження, без повідомленням сторін, цивільну справу № 212/5181/18, 2/212/2333/18 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди спричиненої нещасним випадком, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, представник відповідача ПрАТ «СУХА БАЛКА» - Павлова Н.Ф.

встановив:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди спричиненої нещасним випадком, в розмірі 170 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 22.07.1954 року по 06.12.1954 рік пропрацював підземним машиністом електровозу на ш. «Центральна» рудоуправління ім.. Кагановича, правонаступником якого є ВАТ «Суха Балка», а в подальшому ПрАТ «Суха Балка». 06.12.1954 року був звільнений з підприємства відповідача по інвалідності. 30.07.1954 року під час виконання трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок, в зв'язку з яким йому біло встановлено діагноз - відкритий перелом гомілки та стегна. Розрив м'язів колінного суглобу. Після проходження тривалого курсу лікування рішенням МСЕК первинно 19.08.1996 року було встановлено 60% втрати професійної працездатності по нещасному випадку та другу групу інвалідності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом, яку він оцінює у 170000 грн.

23 липня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами.

Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити .

Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 22.07.1954 року по 06.12.1954 року підземним машиністом електровозу на ш. «Центральна» рудоуправління ім.. Кагановича, правонаступником якого є ВАТ «Суха Балка», а в подальшому ПрАТ «Суха Балка» (трудова книжка а.с. 8-9).

06.12.1954 року позивача було звільнено з підприємства відповідача по інвалідності.

З висновком ЛТЕК від 19.08.1996 року позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 60% безстроково у зв'язку з трудовим каліцтвом, та встановлена 2 група інвалідності (а.с. 12).

Відповідно до акту про нещасний випадок за №324, 30.07.1954 року при виконання трудових обов'язків машиністу електровоза позивачу було заподіяне ушкодження здоров'я у вигляді відкритого перелому гомілки та стегна. Розрив м'язів колінного суглобу (а.с. 10-11).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв'язку з отриманими травмами, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що в даному випадку надані позивачем докази щодо його травмування, знаходження на лікуванні в медичних закладах та інші, не свідчать про наявність у нього моральних страждань та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди з боку відповідача.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Так, згідно п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров'я, в зв'язку із виконанням ним трудових обов'язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472, що діяли на час виникнення профзахворювання позивача моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин , було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує вказані роз'яснення Пленуму й виходячи з меж відшкодування моральної шкоди, встановлених ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року та п. 11 Правил в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, визначив її у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати на час розгляду справи, виходячи із встановленого ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» її розміру у сумі 3723 грн.

Як встановлено із пояснень представника позивача в судовому засіданні, медичних документів, позивач внаслідок травми 1954 року страждає на постійний біль при фізичному навантаженні на травмовану ногу, біль в м'язах де було травмування, біль в частині стегна, заніміння м'язів травмованої ноги. Через стан здоров`я він вимушений проходити стаціонарне лікування, позивач не має можливості повноцінно жити, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача не покращується. Постійний характер фізичних страждань у позивача, знаходить своє відображення також в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу травми. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з нещасним випадком, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом про нещасний випадок, що призвело до ушкодження його здоров'я, втрати роботи, настання інвалідності, встановлення великого відсотка втрати працездатності - 60% (на час розгляду справи), постійні курси лікування, переносив фізичний біль, позивачеві нещасним випадком порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Від зазначених змін в житті позивача він переносить моральні страждання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 50000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він зазнавав та зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. При визначенні суми спричиненої моральної шкоди суд врахував також і вину самого позивача в нещасному випадку.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів, про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду та щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із зазначеним позовом є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 83 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносин, позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушених особистих немайнових прав, крім випадків передбачених законом. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15.

Щодо вимоги про стягнення 170000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, Законом України « Про охорону праці», ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд ,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» про відшкодування моральної шкоди спричиненої нещасним випадком - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1, у рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої нещасним випадком, 50000 (п'ятьдесят тисяч) гривень, без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 223053, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «СУХА БАЛКА», місцезнаходження юридичної особи: 50029, вулиця Конституційна, будинок 5, місто Кривий Ріг, Дніпропетровської області, .

Повне рішення складено та підписано 01.10.2018 року.

Суддя: О. Н. Борис