АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/238/18 Справа № 183/8782/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Березюк В. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за борговою розпискою,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року, у задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за борговою розпискою - відмовлено (том 2 а.с.178-187).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (том 2 а.с. 185-187).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, суд першої інстанції вказані вимоги не врахував.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розписки складеної 12.04.2011 року ОСОБА_7, отримано від ОСОБА_5 в борг грошову суму у розмірі 5000,00 доларів США зі строком повернення до 12.08.2011 року. У разі невиконання ОСОБА_7 своїх грошових зобов'язань, останній зобов'язався передати у власність позивачу належну йому на праві власності квартиру. Також в розписці зазначено, що ОСОБА_6 згодна зі всіма діями свого чоловіка ОСОБА_7 (том 1 а.с.8), що також засвідчено її підписом.

Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_5 були видані окремі доручення на розпорядження належними їм частками квартири в АДРЕСА_1 , які посвідчені нотаріально.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 від 07.05.2012 року, останній скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренковою Н.В. на розпорядження належною йому частиною квартири в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 (том 1 а.с.48).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 10.04.2012 року, остання скасовує довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Спіренковою Н.В. на розпорядження належною їй частиною квартири в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 (том 1 а.с.49 ).

Згідно вимоги від 29.01.2013 року про повернення боргу, ОСОБА_5 у зв'язку з порушенням ОСОБА_7 грошового зобов'язання звертається до останнього і ОСОБА_6 з вимогою сплатити йому у семиденний строк борг у розмірі 5000,00 доларів США (том 1 а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть та актовим записом про смерть (том 1 а.с.50, 58).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру виданої 14.10.2014 Новомосковською державною конторою спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась (том 1 а.с.81).

На час розгляду справи борг не повернуто.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 року по справі призначалася судова технічна експертиза документа, однак вказана експертиза проведена не була у зв'язку з незадоволення клопотання судового експерта (том 1 а.с.218-219).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів № 2840/2841-16 від 09.09.2016 року встановити послідовність виконання основного рукописного тексту від імені ОСОБА_7 та підпису від імені ОСОБА_6 в розписці від 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 1. Встановити, чи виконано рукописний текст і підпис «ОСОБА_6» в розписці, а саме час яким датовано документ, тобто 11.04.2011 року або 12.04.2011 року, не надається можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині питання № 2 (том 2 а.с.71-76).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 року за клопотанням представника відповідача по справі призначалася судова почеркознавча експертиза, однак вказана експертиза проведена не була у зв'язку з тим, що поставлені на вирішення судової експертизи питання не відносяться до завдань почеркознавчої експертизи (а.с.111, том 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки суд дійшов їх через невірну правову оцінку правовідносин, що склалися між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013року за № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання повинне бути виконане у гривнях, а у випадку визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги відсутність доказів повернення позивачу боргу у сумі 5000 доларів США; враховуючи отримання ОСОБА_7 вказаної грошової суми в борг у період перебування у шлюбі з відповідачкою та недоведеність тверджень відповідачки про використання ОСОБА_7 зазначеної суми не в інтересах сім'ї, колегія дійшла висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_6 боргу у розмірі 128202,40 грн. (5000 доларів США х 25,64048 (курс НБУ долара до гривні станом на 25.10.2016 року, відповідно до змісту уточненої позовної заяви) підлягає задоволенню.

Крім того, приймаючи до уваги, що відповідач зобов'язався повернути позивачу борг у розмірі 5000 доларів США до 12 серпня 2011 року, колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення на користь позивачки 3% річних у 20031,11 грн., згідно уточненої позовної заяви (а.с.89-92), за період з 12.08.2011 року по 25.10.2016року включно, виходячи з розрахунку:

Розрахунок процентів

Сума боргуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
500013.08.2011 - 25.10.201619013 %780.49

Таким чином, 3% річних складають 780.49 доларів США х 25,64048 (курс НБУ долара до гривні станом на 25.10.2016 року, відповідно до уточнених позовних вимог) = 20012,14 грн., що не відповідає розрахунку наданому позивачем.

Колегія звертає увагу, що спір розглядається у межах заявлених позовних вимог. Згідно останньої уточненої позовної заяви від 11.09.2014 року (а.с. 89-92), позивач просив стягнути заборгованість та 3% річних саме у національній валюті. Вимога про стягнення грошових сум за курсом валют на час розгляду справи позивачем не заявлялась.

Отже, загалом з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 148214 гривні 54 копійки (128202,40 грн. + 20012,14 грн.).

Посилання відповідачки на те, що про отримання її чоловіком боргу у розмірі 5000 доларів США використані не в інтересах сім'ї є недоведеними; належні докази на підтвердження такої позиції відповідачкою не надані, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлені.

Посилання відповідачки, що у період складання розписки ОСОБА_7 з ОСОБА_6 проживали окремо, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені доводи є недоведеними та безпідставними, належним доказом такого факту має бути рішення суду про встановлення режиму окремого проживання, яким б підтверджувались такі відомості з офіційного джерела. Шлюб ОСОБА_6 розірвано не було.

Доводи відповідачки про те, що розписку від 12.04.2011 року, де погоджено, зокрема, повернення боргу у розмірі 5000 доларів США у строк до 12 серпня 2011 року, ОСОБА_6 написано під тиском з боку інших осіб - є недоведеними; належні докази на підтвердження такої позиції відповідачкою не надані, клопотання про витребування відповідних доказів чи призначення судової експертизи у суді апеляційної інстанції не заявлені.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 376 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати у сумі 3112,91 грн.(том 1 а.с.5, 21, 95, том 2 а.с.89-а, 203).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року - скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за борговою розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 128202,40 грн., три відсотки річних у розмірі 20012,14 грн., а всього - 148214 гривні 54 копійки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у рахунок повернення судових витрат 3112 гривень 91 копійку.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: