ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником будинку АДРЕСА_1. Позивач має намір зробити відчуження будинку, але їй стало відомо, що є обтяження на все майно, яке зареєстровано 03.08.2004 року за №1217618, Фастівською міською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, без номера, від 05.09.2003 року, виданою Фастівською ДВС. Звернувшись із запитом до відповідача, позивач отримала відповідь, що в межах своєї компетенції: перевіркою відомостей програмного забезпечення АСВП «Державний виконавець», ВП - спец. розділ, ВП - Електронний архів виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 на виконанні у Фастівському МВДВС ГТУЮ у Київській області станом на 03.10.2018 року не перебуває. Тому, у зв'язку із порушенням її прав на вільне розпорядження власним майном, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 07.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця та вирішити справу на власний розсуд.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що на підставі постанови б/н від 05.09.2003 року Фастівською Державною виконавчою службою, накладено арешт на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 /а.с.5/.

Згідно листа від 03.10.2018 року №22466 Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області вбачається, що перевіркою відомостей програмного забезпечення АСВП «Державний виконавець», ВП - спец. розділ, ВП - Електронний архів виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_1 на виконанні у Фастівському МВДВС ГТУЮ у Київській області станом на 03.10.2018 року не перебуває /а.с.6/.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна, підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 316, 317, 319, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1, накладений на підставі постанови б/н від 05.09.2003 року Фастівською державною виконавчою службою, зареєстрований в реєстрі 03.08.2004 року за № 1217618, реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська