Провадження № 22-ц/772/1825/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 рокуСправа № 127/21220/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого - Зайцева А.Ю. (судді-доповідача),

суддів : Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання : Куленко О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», правонаступник ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Едельвейс» про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», правонаступник ОСОБА_3, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2016 року, ухвалене у складі судді Король О. П., дата складання повного тексту рішення відсутня, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ «Едельвейс») про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 18 січня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ТОВ «Едельвейс» було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 2 млн. 200 тис. грн з терміном повернення кредиту до 15 січня 2016 року та сплатою 23,5 % річних.

На забезпечення виконання ТОВ «Едельвейс» зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_4 18 січня 2013 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого він поручився перед банком за виконання зобов'язань позичальника.

ТОВ «Едельвейс» своєчасно взяті зобов'язання не виконував, з січня 2013 року прострочував погашення процентів за користування кредитом, з березня 2014 року не сплачував кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту. Тому станом на 22 липня 2015 року у позичальника утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 млн. 405 тис. 555 грн 44 коп., за процентами 561 тис. 559 грн 14 коп., пеня за порушення строків повернення кредиту 580 тис. 321 грн 12 коп., пеня за порушення строків сплати процентів 156 тис. 299 грн 17 коп., сума інфляційних втрат за несвоєчасне погашення заборгованості за договором 1 млн. 58 тис. 958 грн 03 коп., 3 % річних за користування кредитними коштами 55 тис. 498 грн 58 коп., штраф за невиконання підпункту 4.2.5. кредитного договору 40 тис. грн, штраф за порушення підпункту 3.1.4. договору застави 22 тис. грн.

З огляду на викладене, ПАТ «Брокбізнесбанк» просив суд стягнути з поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 млн. 880 тис. 191 грн 48 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Едельвейс» та поручителі достроково частково виконали зобов'язання з повернення кредиту в сумі 1 млн. 480 тис. 411 грн 12 коп. відповідно до умов кредитного договору від 18 січня 2013 року. При цьому заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 тис. 695 грн 62 коп. не підлягає стягненню з поручителя, оскільки порука припинилася, так як достроковою вимогою банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Брокбізнесбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що грошові кошти за платіжними дорученнями ТОВ «Туль-Чікен» № 9 від 28.0.2014 року на суму 1332300 грн., платіжним дорученням ТОВ «Едельвейс» № 30 від 28.02.2014 року на суму 10000 грн., за заявою поручителя ОСОБА_4 від 27.02.2014 року на перерахування з його поточного карткового рахунку 77000 грн. на погашення кредиту не були зараховані на відповідні рахунки для погашення кредиту, а тому відсутні підстави вважати зобовязання припиненим у звязку з виконанням, проведеним належним чином.

Вказує, що АТ «Брокбізнесбанк» не мав можливості провести платежі за розрахунковими документами боржників, які надійшли до Банку в пятницю 28.02.2014 року, після операційного часу, тому зазначені платежі переносилися на наступний операційний день (після вихідних) на 03.03.2014 року.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що вчинивши вимогу ОСОБА_4, банк встановив новий строк виконання зобовязання з повернення кредиту, відповідно, на момент звернення з позовом до суду минув шестимісячний строк, протягом якого позивач мав право звернення до поручителя з позовними вимогами.

На апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк», ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, подала відзив, в якому, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у звязку з чим просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на час звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» до суду з позовом наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 тис. 695 грн 62 коп., яка не підлягає стягненню з поручителя, оскільки порука припинилася в силу частини четвертої статті 559 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Верховний Суд зазначив, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не врахував норми частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України, частини четвертої статті 559 ЦК України, та правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 10 вересня 2014 року в справі № 6-28цс14, та не звернув увагу на те, що у вимозі банку від 30 квітня 2014 року йшлося про погашення простроченої заборгованості, а в листі-претензії від 10 червня 2014 року, на які суд послався як на підставу припинення поруки, йдеться про вимогу банку про стягнення наявної поточної заборгованості. Таким чином, апеляційний суд, зробивши висновок про припинення поруки, не перевірив доводів про те, що строк виконання договору не змінювався, оскільки не було вимоги про дострокове повне погашення заборгованості й не навів мотивів і доказів відхилення та спростування цих доводів. При цьому не дав оцінку зазначеним доводам, зокрема вимогам про погашення поточної заборгованості й не навів мотивів їх відхилення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13.09.2018 року залучено ОСОБА_3 до участі у даній справі в якості правонаступника ПАТ «Брокбізнесбанк».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту восьмого, девятого пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що 18 січня 2013 року ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Едельвейс» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого кредит надається банком позичальнику у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 2 млн. 200 тис. грн із терміном повернення кредиту до 15 січня 2016 року включно.

Згідно з пунктом 1.4. цього кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 23,5 % річних.

Відповідно до пункту 5.1. указаного кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту (в повному обсязі, або у визначеній банком частині) та іншої заборгованості за цим договором.

Для реалізації цього права банк надсилає письмове повідомлення позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення позичальнику такої вимоги строк (термін) повернення кредиту вважається таким, що настав, і позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом у повному обсязі.

24 квітня 2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Едельвейс» укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18 січня 2013 року, відповідно до пункту 1 якої в межах відкритої за кредитним договором кредитної лінії, банк надає позичальнику кошти (транш у межах ліміту) в сумі 200 тис. грн.

На виконання кредитного договору банк надав ТОВ «Едельвейс» кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 2 млн 200 тис. грн, що підтверджується меморіальними ордерами від 23 січня і 30 квітня 2013 року.

На забезпечення виконання зобовязань ТОВ «Едельвейс» за кредитним договором від 18 січня 2013 року того ж дня між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 і ТОВ «Туль-Чікен» було укладено договори поруки.

У пункті 2.1.2. договорів поруки визначено право кредитора пред'явити вимогу до поручителя про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі або в частині у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором. А також незалежно від настання терміну виконання боргових зобов'язань за цим договором пред'явити вимогу до поручителя про виконання боргових зобов'язань у повному обсязі або в частині при застосуванні судових процедур банкрутства стосовно боржника.

Відповідно до пункту 2.3.2. договорів поруки поручитель має право виконати боргові зобов'язання боржника самостійно, без отримання вимоги кредитора, у випадку, якщо поручителю стало відомо про невиконання боржником своїх боргових зобов'язань, попередньо повідомивши про це боржника.

У пункті 5.1 договору поруки, укладеного між банком і ОСОБА_4, вказано, що цей договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та цим договором або до моменту припинення поруки з інших підстав, визначених законодавством України.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Едельвейс», ТОВ «Туль-Чікен» і ОСОБА_4 згідно з підпунктом 4.1.2. кредитного договору здійснили часткове погашення кредиту в сумі 1 млн 480 тис. 411 грн 12 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 28 лютого 2014 року № 9 на суму 1 млн 332 тис. 300 грн і № 30 на суму 10 тис. грн, здійсненими банком 28 лютого 2014 року, № 31 на суму 61 тис. 111 грн 12 коп., здійсненими банком 03 березня 2014 року, а також листом від 27 лютого 2014 року про доручення банку списати з поточного рахунку кошти в сумі 77 тис. грн, зареєстрованим банком 28 лютого 2014 року.

Станом на час звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» з позовом до суду за зазначеним кредитним договором існувала заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 тис. 695 грн 62 коп.

30 квітня 2014 року ОСОБА_4 під особисту розписку отримав вимогу ПАТ «Брокбізнесбанк», де зазначалося, що станом на 30 квітня 2014 року заборгованість позичальника ТОВ «Едельвейс» становила 1 млн. 461 тис. 159 грн 01 коп. Банк вимагав від ОСОБА_4 усунути порушення умов кредитного договору і сплатити наявну заборгованість за кредитним договором, інакше позичальник зобов'язаний достроково повернути банку кредит та сплатити заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, включаючи проценти та пеню, нараховану до дати такого повного дострокового повернення.

10 червня 2014 року ОСОБА_4 отримав лист-претензію, в якому вказано, що прострочена заборгованість не погашена, тому банк має право вжити заходів зі стягнення наявної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «Едельвейс» та поручителі достроково частково виконали зобов'язання з повернення кредиту в сумі 1 млн. 480 тис. 411 грн 12 коп. відповідно до умов кредитного договору від 18 січня 2013 року. При цьому заборгованість за тілом кредиту в розмірі 12 тис. 695 грн 62 коп. не підлягає стягненню з поручителя, оскільки порука припинилася, так як достроковою вимогою банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо припинення поруки ОСОБА_4 з огляду на таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 червня 2018 року, якою скасовано попередню ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року у даній справі, а справу передано на новий розгляд до цього суду, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд, зробивши висновок про припинення поруки, не перевірив доводів про те, що строк виконання договору не змінювався, оскільки не було вимоги про дострокове повне погашення заборгованості й не навів мотивів і доказів відхилення та спростування цих доводів. При цьому не дав оцінку зазначеним доводам, зокрема вимогам про погашення поточної заборгованості й не навів мотивів їх відхилення.

Відповідно до частини першої, другої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Колегія суддів вважає необґрунтованими аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вчинивши вимогу ОСОБА_4 банк встановив новий строк виконання зобовязання з повернення кредиту, відповідно, на момент звернення з позовом до суду минув шестимісячний строк, протягом якого позивач мав право звернення до поручителя з позовними вимогами.

Зі справи слідує, що 30 квітня 2014 року відповідач ОСОБА_4 під особисту розписку отримав вимогу ПАТ «Брокбізнесбанк» № 161/061 на своє імя, де зазначалося, що станом на 30 квітня 2014 року заборгованість позичальника ТОВ «Едельвейс» становить 1 461 159,01 грн., де 1283333,20 грн. поточна заборгованість, 122222,24 грн. прострочена заборгованість, 55603,57 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами за лютий березень 2014 року (т. 2 а.с. 57).

Отже, зі змісту вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» № 161/061 від 30 квітня 2014 року видно, що банк просив повернути поручителя 1405555,44 грн. саме тіла кредиту (1283333,20 грн. поточна заборгованість + 122222,24 грн. прострочена заборгованість). Як видно зі змісту позову зазначена сума, 1405555,44 грн., заявлена позивачем як борг по тілу кредиту (т. 1 а.с. 2).

Також, ПАТ «Брокбізнесбанк» у цій вимозі зазначив, що керуючись п. 5.1 кредитного договору банк вимагає усунути порушення умов кредитного договору та сплатити наявну заборгованість за кредитним договором.

Звернуто увагу ОСОБА_4 на те, що п. 5.1 кредитного договору встановлено, що якщо після спливу 30 (тридцяти) календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення позичальнику вимоги строк (термін) повернення кредиту вважається таким, що настав, і позичальник зобовязаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі.

Попереджено, що якщо протягом 39 календарних днів порушення умов кредитного договору не буде усунуте, позичальник зобовязаний достроково повернути банку кредит та сплатити заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, включаючи проценти та пеню, нараховану до дати такого повного прострочення повернення.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ПАТ «Брокбізнесбанк» надсилало також на адресу боржника - ТОВ «Едельвейс» вимогу про дострокове погашення боргу, яка була отримана останнім 30.04.2014 року.

Зазначена обставина встановлена господарськими судами також під час розгляду справи № 902/1258/15 за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ТОВ «Едельвейс», ТОВ «Туль-Чікен», третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості (Постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2017 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося з вимогами до поручителя ОСОБА_4 про повернення наявної заборгованості по кредиту станом на 30 квітня 2014 року в розмірі 1 461 159,01 грн., де 1283333,20 грн. поточна заборгованість по тілу кредиту, 122222,24 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, 55603,57 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами за лютий березень 2014 року, тобто про повернення усієї заборгованості, а не простроченої, яка мала місце станом на 30 квітня 2014 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14, у разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що порука ОСОБА_4 є припиненою, адже з позовом позивач звернувся до поручителя з пропуском шестимісячного строку з дня зміни строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. (постанова ВСУ від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14).

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права при визначенні розміру заборгованості по кредиту.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції встановивши під час розгляду справи, що порука ОСОБА_4 припинилася, що є самостійною підставою для відмови в позові, помилково вдався до перевірки позову стосовно обґрунтованості позовних вимог щодо розміру заборгованості по кредиту.

Колегія суддів зазначає, що встановлення судом першої інстанції обґрунтованості чи недоведеності позовних вимог щодо розміру заборгованості за кредитним договором не має правового значення у даній справі, оскільки позов предявлено лише до поручителя, порука якого, як встановлено судом першої інстанції, припинилась.

Суд першої інстанції встановивши обґрунтованість позовних вимог щодо розміру заборгованості лише в частині суми 12695,62 грн. не звернув уваги на те, що встановлення даної обставини може мати преюдиційний характер в іншій справи № 902/1258/15, розгляд якої триває у господарському суді Вінницької області, а тому колегія суддів вважає, що саме у справі № 902/1258/15, в якій ПАТ «Брокбізнесбанк» позивається саме за цим кредитним договором до боржника ТОВ «Едельвейс» має бути встановлений розмір заборгованості, а не у справі за позовом до поручителя, порука якого припинена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що аргументи апеляційної скарги в частині встановленого розміру заборгованості заслуговують на увагу, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Керуючись підпунктом восьмим, девятим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», правонаступник ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2016 року у даній справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.04.2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий А. Ю. Зайцев

Судді: О. В. Ковальчук

ОСОБА_6

Повний текст постанови виготовлено 27.09.2018 року.