Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 452/241/15-ц

провадження № 61-25330 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

позивач - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року у складі судді Казана І. С. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у складі суддів Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 звернулися до ОСОБА_10 до суду з позовом, в якому просили визначити порядок користування земельною ділянкою площею 996 кв.м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до часток і площ приміщень кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель, виділивши у користування ОСОБА_4 земельну ділянку відповідно до її частки у розмірі 56/100 у житловому будинку та господарських споруд, земельну ділянку ОСОБА_6 відповідно до належних йому 24/100 частини у житловому будинку з господарськими спорудами.

Позов мотивовано тим, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 1990 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, переданий у спільну часткову власність сторонам у справі, а саме: ОСОБА_4 - 56/100 частин; ОСОБА_6 - 24/100 частин; ОСОБА_7 у розмірі 1/5 частини (20/100 ідеальних частин).

Вказаним судовим рішенням проведено реальний розподіл житлового будинку. Позивачі визначили порядок користування житловим будинком за їх спільною згодою.

В подальшому житловий будинок був реконструйований, всі співвласники будинку провели добудови до своїх частин житлового будинку. Для будівництва та обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, призначена земельна ділянка загальною площею 996 кв.м.

Оскільки між позивачами та відповідачем не досягнуто згоди щодо володіння та користування земельною ділянкою, що призначена для будівництва та обслуговування всього житлового будинку, що належить сторонам на праві спільної часткової власності, то позивачі звернулись до суду з відповідним повозом про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 996 кв.м, відповідно до часток і площ приміщень кожного із них у житловому будинку та господарських будівель.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року позов задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою площею 996 кв.м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у АДРЕСА_1 відповідно до часток і площ приміщень кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель, шляхом виділення у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відповідно 56/100 та 24/100 частини земельної ділянки за висновком судової земельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №1433 від 03 серпня 2016 року.

У спільному користуванні залишено частину земельної ділянки, площею 142 кв.м з наступними розмірами по периметру: 1,51 м; 5,26 м; 12,7 м; 4,1 м; 12,75 м; 9,85 м; 14,85 м; 2 м; 24,9 м; 12,6 м; 6,61 м; 4,43 м; 3,87 м; 2,43 м по стіні будинку; 2,86 м; 3 м; та по стіні будинку (червоний колір таблиці №1 до висновку).

Власнику 56/100 ідеальної частини ОСОБА_4, яка користується площею 103,4 кв.м у будинку, надано частину земельної ділянки, площею 207 кв.м з наступними розмірами по периметру: 20,1 м; 13,79 м; 20,33 м; 1,51 м по стіні будинку, та частину земельної ділянки площею 159,6 кв. м з наступними розмірами по периметру: 6,61 м; 12,6 м; 24,9 м; 4,53 м; 8,74 м; 6,37 м; 7,77 м; 3,45 м; 3,36 м та частину земельної ділянки площею 8 кв.м з наступними розмірами по периметру 2,86 м; 3 м; та по стіні будинку (жовтий колір таблиці №1 до висновку).

Власнику 24/100 ідеальної частини ОСОБА_6, який користується площею 110,3 кв.м у будинку та сходами площею 4 кв.м надано частину земельної ділянки площею 90,7 кв.м з наступними розмірами по периметру: 7,35 м; 0,25 м; 9 м; 0,9 м; 6,13 м; 14,85 м; 5,95 м (синій колір таблиці №1 до висновку).

Власнику 20/100 ідеальної частини ОСОБА_7, який користується площею 50,2 кв.м у будинку та сходами площею 4,5 кв.м надано частину земельної ділянки площею 116,3 кв.м з наступними розмірами по периметру: 5,3 м; 1,7 м; 12,7 м; 5,1 м; 5,95 м; 9,85 м; 12,75 м; 4,1 м. (зелений колір таблиці №1

до висновку).

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_6 6377,40 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порядок користування земельною ділянкою, що фактично перебуває у спільній частковій власності, відповідно до часток кожного співвласника у будинку 56/100, 24/100 та 20/100, що був поділений згідно судового рішення станом на 14 листопада 1990 року, визначений висновком судової земельно-технічної експертизи Львівського НДІСЕ №1433 від 03 серпня 2016 року, де будь-які визначені розміри не були заперечені сторонами у справі, та цей порядок не порушує законних прав будь-кого зі співвласників.

Ухвала апеляційного суду про залишення вказаного рішення суду першої інстанції без змін мотивована тим, що під час розгляду справи місцевим судом призначалась додаткова судова земельно-технічна експертиза для вибору варіанту розподілу землі, який би краще задовольняв потреби усіх трьох землекористувачів відповідно до часток і площ приміщень кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель. Разом з тим, ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року залишена інститутом судових експертиз без виконання, оскільки станом на 04 січня 2017 року оплата за рахунком ОСОБА_7 не була проведена.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів ОСОБА_7 про безпідставність покладення судом в основу рішення висновок від 03 серпня 2016 року додаткової судової земельно-технічної експертизи, та, що поділити одну ділянку на три з окремими входами чи заїздами технічно неможливо.

Згідно висновків апеляційного суду, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не була врахована правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16, відповідно до якої право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Суд мав установити порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном, наявність якого судами попередніх інстанцій взагалі не досліджувалася.

Судами не враховано вимог щодо ширини дороги, придатної для проїзду пожежних автомобілів, яка повинна складати не менше 3,5 м і даний проїзд повинен влаштовуватись на відстані не менше 5 м від стін будинку, про що зазначено в листі Самбірського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області від 18 березня 2016 року.

Судами безпідставно покладено в основу прийнятих рішень висновок додаткової судової земельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року та не враховано, що експертним висновком від 29 жовтня 2015 року, який судом безпідставно не прийнятий до уваги, обґрунтовано встановлено, що розподіл спірної земельної ділянки на три з окремими входами чи заїздами технічно неможливий.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі на вищевказані рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу позивачі не погодились з доводами відповідача та посилили залишити ухвалені у справі судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14 листопада 1990 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, переданий у спільну часткову власність сторонам у справі, а саме: ОСОБА_4 - 56/100 частин; ОСОБА_6 - 24/100 частин; ОСОБА_7 у розмірі 20/100 частини.

Вказаним судовим рішенням проведено реальний розподіл житлового будинку.

Право власності на підставі судового рішення зареєструвала ОСОБА_4

Для будівництва та обслуговування вказаного домоволодіння закріплена земельна ділянка загальною площею 996 кв.м.

Позивачі визначили порядок користування житловим будинком за їх спільною згодою.

Між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, який належить сторонам на праві спільної часткової власності за рішенням суду, яке набрало законної сили.

За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частинами першою та другою статті 120 ЗК Українипередбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК Українибере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що з урахуванням специфіки забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1, розташування на ній будівель і споруд, влаштувати три окремі заїзди на територію у відповідності до ідеальних часток кожного із співвласника не надається можливим.

За клопотаннями сторін у справі призначались додаткові судові земельно-технічні експертизи для вибору варіанту розподілу землі, який би краще задовольняв потреби усіх трьох землекористувачів відповідно до часток і площ приміщень кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель.

У висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 15 січня 2015 року, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, було допущено описки і один запропонований варіант не задовольняв усіх сторін.

Висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи Львівського НДІСЕ від 03 серпня 2016 року, встановлено можливість визначення порядку користування земельною ділянкою із залишенням частини земельної ділянки у загальному користуванні.

З урахуванням специфіки забудови земельної ділянки, порядку користування житловим будинком і господарськими будівлями, що склався між співвласниками, експертом запропоновано варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою із залишенням частини земельної ділянки площею 142 кв.м у загальному користуванні для забезпечення доступу кожного із співвласників до належної їм частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, у відповідності до належних сторонам часток у праві спільної часткової власності на вказане нерухоме майно

При цьому у користування власника 56/100 ідеальної частини, який користується площею 103,4 кв.м запропоновано надати частину земельної ділянки, площею 207 кв.м (загальна площа 478 кв.м). Власнику

24/100 ідеальної частини, який користується площею 110,3 кв.м у будинку та сходами площею 4 кв.м - частину земельної ділянки площею 90,7 кв.м (загальна площа земельної ділянки205 кв.м). Власнику 20/100 ідеальної частини - відповідачу, який користується площею 50,2 кв.м у будинку та сходами площею 4,5 кв.м - частину земельної ділянки площею 116,3 кв.м (загальна площа земельної ділянки, що пропонується 171 кв.м).

Встановивши, що вказаний варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком додаткової будівельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року, відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосувавши наведені норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою саме за цим варіантом.

Крім того, суд врахував, що при такому варіанті користування земельною ділянкою кожна із сторін матиме змогу користуватися та обслуговувати свою частину будинку та господарських споруд, не порушуючи права інших осіб.

При цьому, під час розгляду справи судами не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв'язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких відповідачем не наведено.

За клопотаннями відповідача судом першої інстанції втретє була призначена додаткова судова земельно-технічну експертизу для вибору варіанту розподілу землі, який би краще задовольняв потреби усіх трьох землекористувачів відповідно до часток і площ приміщень кожного із співвласників житлового будинку та господарських будівель.

Разом з тим, ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року була залишена Львівським НДІСЕ без виконання та справу повернуто до місцевого суду, оскільки станом на 04 січня 2017 року оплата за рахунком ОСОБА_7 не була проведена.

За наведених підстав, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відповідачем не виконано вимог процесуального права щодо доведення належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається, заперечуючи проти визначеного висновком додаткової судової земельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року порядку користування земельною ділянкою між співвласниками.

Висновок додаткової судової земельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року, яку проведено компетентним експертом та у встановленому законом порядку, не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено та судами не встановлено, які саме його права порушуються при визначенні такого порядку користування спільною земельною ділянкою, в який спосіб і які конкретно несприятливі наслідки спричиняє для нього це порушення.

Доводи касаційної скарги про неможливість оплати проведення експертизи відповідачем в силу його скрутного матеріального становища та покладення таких витрат на усіх сторін у справі є необґрунтованими, оскільки ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2016 року саме за клопотанням відповідача була призначена (втретє) додаткова земельно-технічна експертиза і саме на відповідача цією ухвалою покладено обов'язок оплати витрат, пов'язаних з її проведенням.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди не врахували вимог щодо ширини дороги, придатної для проїзду пожежних автомобілів, яка повинна складати не менше 3,5 м і даний проїзд повинен влаштовуватись на відстані не менше 5 м від стін будинку, про що зазначено в листі Самбірського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області від 18 березня 2016 року, є безпідставними та спростовується поданими наявними у справі іншими листами Самбірського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області, якими надано роз'яснення про відсутність необхідності заїзду пожежного автомобіля у внутрішній двір спірного домоволодіння.

Крім того, наведені доводи не впливають на обґрунтованість висновків судів щодо наявності правових підставі для встановлення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 03 серпня 2016 року варіантом, який є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-841цс16, є необґрунтованими, оскільки висновки судів у с справі, яка переглядається не суперечать висновкам, викладеним у наведеній постанові.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська