справа № 278/2334/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину, треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

Заявленими вимогами позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати недійсним договір укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 щодо дарування житлового будинку № 114 по вул. Івана Мазепи (раніше Жовтнева) у с. Левків Житомирського району Житомирської області (далі за текстом скорочено спірний житловий будинок).

В обґрунтування заявленого суду було повідомлено наступне. Позивач та вісім її членів родити постійно проживають та проживали у спірному житловому будинку належному діду позивача - ОСОБА_7 Крім цього, позивач доглядала до смерті діда ОСОБА_7, який помер 10 квітня 2017 року. Чому він подарував будинок племіннику, позивач не знає.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 вимоги позивача підтримав.

Місце проживання відповідача суду не відоме та у зв'язку із цим його виклик здійснювався через оголошення на сайті судової влади України.

Провадження у справі було відкрито за правилами процесуального закону попередньої редакції і під час розгляду вступив у дію ЦПК України в редакції 2017 року у зв'язку із чим судом було вирішено відкрити спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання. Заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило.

Заслухав пояснення учасників справи та дослідив надані ними докази судом встановлено наступне.

Позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у спірному житловому будинку з 25 березня 2005 року, отримувала РНОКПП і при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 640 гривень (а.с.2-7).

ОСОБА_7 помер 11 квітня 2017 року у віці 89 років у с. Левків Житомирського району Житомирської області (а.с.8).

15 липня 2013 року за договором купівлі - продажу ОСОБА_2 набув прав власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку під ним (а.с.9-10).

Позивач та вісім членів її родини, в тому числі 6 неповнолітніх дітей зареєстровані та постійно проживають у спірному будинку (а.с.11,13,18-24).

Позивач проживала із своїм дідом ОСОБА_7 у спірному будинку та вели спільне господарство (а.с.12).

Органом опіки та піклування не надавався дозвіл на відчудження спірного житлового будинку (а.с.14).

Місце проживання відповідача на території Житомирської області не значиться (а.с.27).

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм законодавства України.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч. ч. 1 - 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей") .

Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Інші майнові права дитини та порядок їх захисту встановлюються законами України (ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства").

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, серед інших, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири та відмовлятися від майнових прав дитини. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло (ч. ч. 2 - 4 ст. 177 Сімейного Кодексу України).

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом беззаперечно встановлено, що позивач та усі члени її родини в тому числі і неповнолітні проживали у спірному будинку на день смерті та протягом шести місяців після цього. Крім цього, доведеним є і факт того, що дозволу органу опіки та піклування на відчудження такої нерухомості не надавалось.

В даному випадку, на переконання суду, зміст згадуваних норм законодавства України не вимагав такого дозволу з огляду на наступне.

Відчужувач майна, яким був дід неповнолітніх осіб, враховуючи вимоги законодавства України, не зобов'язаний отримувати дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину, адже такий обов'язок покладається лише на батьків або осіб, які їх замінюють. Розширеному тлумаченню дана норма не підлягає.

Положення ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" в тій частині, що у випадку користування нерухомим майном дітьми, відчудження його здійснюється за дозволом органу опіки та піклування на правовідносини у даній справі не розповсюджуються адже право дітей позивача на користування спірним житловим будинком мають похідне від права користування матері та позивача у даній справі. Окремого договору щодо користування майном між власником та дітьми не укладався та на дослідження суду не надавався. За таких обставин, стверджувати, що у дітей позивача був окремий договір на користування спірним будинком не має підстав.

Саме за таких обставин, суд вважає, позов не обґрунтованим та таким, який не підлягає до задоволення.

Вимоги ч. 1 ст. 405 ЦК України про те, що члени сім'ї власника житла, які проживають спільно, мають право користування ним відповідно до закону декларує право користування такими особами жилим приміщенням за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. З припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, --

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено - 26 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян