УХВАЛА

12 липня 2018 року

м. Київ

справа № 375/11232/14

провадження № 61-29853ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у майні, яке є спільною частковою власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нежитлового приміщення, яке є спільною частковою власністю,

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2018 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій заявник просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року і залишити в силі рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, помилково скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України).

Як встановлено зі змісту касаційної скарги і доданих до неї матеріалів, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року, яке оскаржується заявником, уже переглядалося у касаційному порядку за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, яким оскаржуване судове рішення суду першої інстанції було скасоване.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасник справи має право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 405 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час касаційного розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу в межах доводів, які не розглядалися під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за касаційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час касаційного розгляду справи за касаційною скаргою іншої особи.

Частина друга статті 392 ЦПК України встановлює, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема: в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; клопотання особи, яка подає скаргу.

Повноваження суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги визначені у статті 409 ЦПК України.

Оскаржене рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року переглядалося у касаційному порядку і залишене в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року.

Вимоги касаційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції і залишення в силі рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, не відповідають повноваженням касаційного суду, визначеним статтею 409 ЦПК України.

Посилаючись на невідповідність викладених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13 липня 2016 року висновків висновкам Верховного Суду України, зазначеним у постанові № 359/4886/15-ц від 16 листопада 2016 року, заявник фактично вимагає перегляду цієї ухвали.

При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року скасоване ухвалене по суті справи рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року, у даній справі ця ухвала є ухвалою суду апеляційної інстанції.

Такі твердження заявника є безпідставними, оскільки ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року постановлена за результатами перегляду рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року у касаційному порядку.

З огляду на вказане ОСОБА_1 необхідно уточнити вимоги і обґрунтування поданої нею касаційної скарги із урахуванням положень статей 405, 409 ЦПК України, оскільки доводи її касаційної скарги зводиться до заперечень щодо висновків, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року.

До усунення зазначених недоліків касаційний суд позбавлений можливості перевірити касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону щодо строку касаційного оскарження судового рішення, змісту і форми.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог ухвали скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко