Постанова

Іменем України

10 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 643/4478/18

провадження № 22-ц/790/4830/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Сащенка І.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Кравченко О.О.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року, постановлену у складі судді Довготько Т.М., -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування завданої пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди належного їй автомобіля «Тоyotа» матеріальної шкоди 452241 грн. 33 коп., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Московського районного cуду м. Харкова від 11 травня 2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування завданої пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди належного йому автомобіля «Хюндай Соната» матеріальної шкоди 250058 грн. 60 коп., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та об'єднано його в одне провадження з первісним позовом.

У липні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій посилаючись на те, що невжиття таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення, просила накласти арешт на автомобіль «Тоyotа», державний номерний знак НОМЕР_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року заяву задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «Тоyotа», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати.

В обґрунтування скарги зазначила, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді, не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, судом першої інстанції не враховано, що такі заходи обмежують її право власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належний ОСОБА_1 автомобільможе істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Проте повністю погодитись з таким висновком не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, звернувшись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 в якості доказів на підтвердження своїх вимог було надано копію постанови Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року про закриття адміністративного провадження відносно нього за ст. 124 КУпАП у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, копію висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 27 березня 2017 року, відповідно до висновків якого саме його дії не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та копію висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3С від 27 березня 2017 року, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Хюндай Соната» становить 250058 грн.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від невжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до висновків експертного автотоварознавчого дослідження від 23 січня 2017 року ринкова вартість автомобіля «Тоyotа» державний номерний знак НОМЕР_1,який належить ОСОБА_1, складає 799506 грн.

Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ОСОБА_1, суд першої інстанції не врахував співмірність із заявленими ОСОБА_2 вимогами, а ухвала суду не містить достатніх мотивів, з яких суд дійшов висновку про те, що не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ОСОБА_2 позову.

Крім того, судом першої інстанції також залишено поза увагою, що заходи забезпечення позову, які просив вжити ОСОБА_2, не можна визнати такими, що здійснені з дотриманням збалансованості інтересів сторін, оскільки накладення арешту на автомобіль ОСОБА_1, на відміну від заборони його відчуження, може мати наслідком перешкоджання у здійсненні права власності, а саме користуванні цим автомобілем.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, що не позбавляє ОСОБА_2 права звернутися до суду першої інстанції із заявою про вжиття інших передбачених процесуальним законом заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.С. Сащенко

О.Ю. Тичкова