Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 761/44019/17

провадження № 61-36085ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання умов договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання умов договору іпотеки недійсними.

У процесі розгляду справи ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення у позасудовому порядку на предмет застави та реалізації предмету застави на підставі підпунктів 4.5.3, 4.5.4 пункту 4.5 статті 4 іпотечного договору від 15 листопада 2007 року № 030.29-50/264-К, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. 15 листопада 2007 року та зареєстрованого за № 5714з, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» звертати стягнення у позасудовому порядку на предмет застави та реалізацію предмету застави на підставі підпунктів 4.5.3, 4.5.4 пункту 4.5 статті 4 іпотечного договору від 15 листопада 2007 року № 030.29-50/264-К, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КовальчукомС. П. 15 листопада 2007 року та зареєстрованого за № 5714з, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1, до вирішення справи по суті.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що предметом спору є визнання умов договору іпотеки від 15 листопада 2007 року № 030.29-50/264-К, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4, недійсними.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_4 зазначила, що у жовтні 2017 року отримала повідомлення колекторної компанії - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» з вимогою про надання доступу до предмета іпотеки та надання документів щодо квартири, а також застереження, з якого вбачався намір Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрборг» звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати у ваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судами попередніх інстанції правильно визначено наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. При цьому суди виходили з того, що між сторонами дійсно виник спір по договору іпотеки та існує реальна загроза, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову, а тому вжиті заходи забезпечення позову є спірмірними із вимогами, заявленими позивачем.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, застосувавши правильно положення статтей 149, 150 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про забезпечення позову.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання умов договору іпотеки недійсними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник