Справа №442/5175/18
Провадження №2/442/1837/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

20 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

07.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову, вказує на те, що йому разом з батьками, які є пенсіонерами, належить вказана квартира. В даній квартирі є зареєстрованим відповідачі як члени сім'ї, однак вже більше 10 років не проживають в ній.

Формальна реєстрація відповідачів створює для нього багато незручностей.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, причин своєї неявки не повідомляли, однак належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою та через оголошення на сайті суду. Суд вважає цих осіб повідомленими про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Суд, з'ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданим 17.03.2011 року Комісією з питань приватизації житла при виконкому Дрогобицької міської ради р. №3/21 належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до даних будинкової книги у вказаній квартирі є зокрема зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 (сестра для позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1, та її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак останні не проживають у квартирі з 2008 року (акти КП « ЖЕО» ДМР від 18.07.2018 року від 16.05.2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідачі фактично добровільно залишили спірне житло і у ньому не проживають понад встановлені законом терміни - понад один рік, їх особисте майно в квартирі відсутнє, не беруть участі в утриманні житла, мають інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі їх дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачами не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вони самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалися вселитись у таке, тому їх слід визнати такими, що втратили право користування спірною квартирою.

За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача, а тому з врахуванням того, що позивач як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору, з відповідачів слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.П. Хомик