Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 396/746/16-ц

провадження № 61-7374св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року у складі судді Шепетька В. І., додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменка Т. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та поділ майна.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 12 червня 2009 року. Через погіршення стосунків у них виникали непорозуміння з приводу володіння та користування майном. Шлюбні відносини вони припинили з 2013 року.

За час шлюбу ними набуто майно, яке він вважає спільною сумісною власністю, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 Кіровоградської області, придбаний за договором купівлі-продажу від 18 грудня 2009 року; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» на АДРЕСА_2, придбаний у 2006 році; магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» на АДРЕСА_3; легковий автомобіль CHANA, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіль OPEL VIVARA, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Уточнивши неодноразово позовні вимоги позивач остаточно просив визнати за ним право власності на автомобіль CHANA, державний номерний знак НОМЕР_1, ? частину рухомого майна у житловому будинку на АДРЕСА_1 Кіровоградської області, зазначеного у позовній заяві, на ? частину товару у магазинах на АДРЕСА_4 Кіровоградської області. Просив визнати спільними кошти в сумі 94 718,85 грн, які сплачені за кредитом, отриманим у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» для придбання автомобіля OPEL VIVARA, 2006 року випуску, та провести їх розподіл по 1/2 частині кожній із сторін.

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вони із ОСОБА_6 фактично проживали з січня 2006 року однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, шлюб зареєстрували 12 червня 2009 року.

За період спільного проживання придбали рухоме та нерухоме майно. Через погіршення стосунків сімейні відносини між ними припинені 01 лютого 2016 року.

Згоди щодо поділу спільного сумісного майна вони не досягли, тому з урахуванням уточнених вимог, просила встановити факт проживання її та ОСОБА_6, як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати спільною сумісною власністю легковий автомобіль CHANA, державний номерний знак НОМЕР_1; 21/50 частину житлового будинку та металевий павільйон на АДРЕСА_2, рухоме майно у житловому будинку на АДРЕСА_1 та поділити між нею та ОСОБА_6

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, визнання права власності та поділу житлового будинку загальною площею 45,7 кв. м із господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, а саме магазинів за адресами: АДРЕСА_3 Кіровоградської області.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8, як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 2006 року до 12 червня 2009 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наступне майно: меблевий гарнітур (спальня), 2012 року, вартістю 6 800,00 грн, меблева стінка «Магнат» - 2 200,00 грн, меблева стінка «Баварія» світлого кольору, придбана у 2006 році - 2 200,00 грн, кімнатний м'який куточок «Барон» (диван, 2 крісла) - 3 000,00 грн, телевізор LG-42Р2000 - 5 500,00 грн, шафа «Тетяна» для вітальні - 2 000,00 грн, килим овальний оливкового кольору - 1 200,00 грн, килим для вітальні - 900,00 грн, кухонні меблі - 1 600,00 грн, посудомийна машина, 2012 року - 4 000,00 грн, пральна машина «Samsung», 2010 року - 4 500,00 грн, пральна машина «Whirpool», 2011 року - 5 000,00 грн, куток кухонний - 2 200,00 грн, ваза велика 2011 року - 500,00 грн, телевізор Toshiba-32, 2011 року - 5 000,00 грн, стіл скляний, 2011 року - 900,00 грн, стіл скляний (червоний верх), 2014 року - 1 000,00 грн, кухонний стіл, 2014 року - 1 200,00 грн, комп'ютер, 2010 року - 3 500,00 грн, кондиціонер Toshiba - 3 500,00 грн, душова кабіна 2011 року - 4 500,00 грн, мікрохвильова піч, 2009 року - 1 600,00 грн, монітор - 1 000,00 грн, підставка металева для взуття «Ковка» - 500,00 грн, люстра рожеві камінці (в передпокої) - 750,00 грн, люстра світлодіодна (у вітальні) - 1 000,00 грн, картина ліпна (у вітальні) - 350,00 грн, картина «Квіти» ручної роботи (в передпокої) - 350,00 грн, килимова доріжка вишнева (5х1 м у вітальні) - 1 000,00 грн, стіл комп'ютерний світлого кольору - 400,00 грн, стіл комп'ютерний скляний - 350,00 грн, люстра з вентилятором (спальня ОСОБА_6.) - 1 200,00 грн, супутникова антена № 1 - 1 500,00 грн, супутникова антена № 2 - 1 200,00 грн, тюнер - 750,00 грн, DVD-програвач - 1 000,00 грн, DVD-програвач - 1 200,00 грн, велосипед спортивний - 7 500,00 грн, витяжка кухонна - 600,00 грн, бойлер з нержавіючої сталі «Термікс» - 4 000,00 грн, килимки приліжкові «Травка» 2 шт. - 1 200,00 грн, ваза велика, 2011 року - 500,00 грн, стіл журнальний темного кольору - 350,00 грн, тумба під телевізор скляна - 500,00 грн, новий 8-швильовий шифер 34 шт. - 4 420,00 грн, відеокамера SONY - 1 000,00 грн, ліжко в спальню, 2012 року - 1 900,00 грн, монітор, 2014 року - 2 000,00 грн, диван оливкового кольору, 2009 року - 2 500,00 грн, 21/50 частини житлового будинку на АДРЕСА_2 - 50 000,00 грн, металевий павільйон площею 72,00 кв. м біля будинку на АДРЕСА_2 - 100 000,00 грн, легковий автомобіль CHANA, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - 75 000,00. Всього 326 820,00 грн.

У порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності ОСОБА_5 на: меблева стінка «Магнат» вартістю 2 200,00 грн, кімнатний м'який куточок «Барон» (диван, 2 крісла) - 3 000,00 грн, телевізор LG-42Р2000 - 5 500,00 грн, килим овальний оливкового кольору - 1 200,00 грн, килим у вітальні - 900,00 грн, кухонні меблі - 1 600,00 грн, пральна машина «Samsung» 2010 року - 4 500,00 грн, куток кухонний - 2 200,00 грн, ваза велика, 2011 року - 500,00 грн, стіл скляний, 2011 року - 900,00 грн, стіл скляний (червоний верх), 2014 року - 1 000,00 грн, кондиціонер Toshiba - 3 500,00 грн, душова кабінка, 2011 року - 4 500,00 грн, підставка металева «Ковка» для взуття - 500,00 грн, люстра рожеві камінці (в передпокої) - 750,00 грн, люстра світлодіодна (у вітальні) - 1 000,00 грн, килимова доріжка вишнева (5х1м у вітальні) - 1 000,00 грн, тумба під телевізор скляна - 500,00 грн, диван оливкового кольору, 2009 року - 2 500,00 грн, 21/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_2 Новоукраїнського району Кіровоградської області - 25 000,00 грн, металевий павільйон площею 72 кв. м біля будинку на АДРЕСА_2 Новоукраїнського району Кіровоградської області - 100 000,00 грн. Всього 160 750,00 грн.

У порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності ОСОБА_6 на: меблевий гарнітур (спальня), 2012 року - 6 800,00 грн, меблева стінка «Баварія» світлого кольору, придбана у 2006 році - 2 200,00 грн, шафа «Тетяна» для вітальні - 2 000,00 грн, посудомийна машина, 2012 року - 4 000,00 грн, пральна машина «Whirpool», 2011 року - 5 000,00 грн, телевізор Тошиба-32, 2011 року - 5 000,00 грн, кухонний стіл, 2014 року - 1 200,00 грн, комп'ютер, 2010 року - 3 500,00 грн, мікрохвильова піч, 2009 року - 1 600,00 грн, монітор - 1 000,00 грн, картина ліпна (у вітальні) - 350,00 грн, картина «Квіти» ручної роботи (у передпокої) - 350,00 грн, стіл комп'ютерний світлого кольору - 400,00 грн, стіл комп'ютерний скляний - 350,00 грн, люстра з вентилятором (спальня ОСОБА_6.) - 1 200,00 грн, супутникова антена № 1 - 1 500,00 грн, супутникова антена № 2 - 1 200,00 грн, тюнер - 750,00 грн, DVD-програвач - 1 000,00 грн, DVD-програвач - 1 200,00 грн, велосипед спортивний - 7 500,00 грн, витяжка кухонна - 600,00 грн, бойлер з нержавіючої сталі «Термікс» - 4 000,00 грн, килимки приліжкові «Травка» 2 шт. - 1 200,00 грн, стіл журнальний темного кольору - 350,00 грн, новий 8-швильовий шифер 34 шт. - 4 420,00 грн, відеокамера «SONY» - 1 000,00 грн, ліжко в спальню, 2012 року - 1 900,00 грн, монітор, 2014 року - 2 000,00 грн, диван оливкового кольору, 2009 року - 2 500,00 грн, 21/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_2 Новоукраїнського району Кіровоградської області - 25 000,00 грн, легковий автомобіль CHANA, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - 75 000,00 грн. Всього 166 070,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 5 320,00 грн різниці вартості часток у майні.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з січня 2006 року сторони проживали однією сім'єю, не перебували у шлюбі між собою та з іншими особами, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, придбали житловий будинок на АДРЕСА_2 Новоукраїнського району Кіровоградської області та металевий павільйон, які встановили за цією ж адресою. Частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними. ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження доводів щодо набуття спірного майна за особисті грошові кошти, отримані від продажу спадкового майна чи власного будинку в м. Кіровограді, не довів, що будинок та металевий павільйон (магазин) були придбані за його власні кошти. Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_6 щодо визнання товару в магазинах спільним сумісним майном та його поділ відсутні. Автомобіль OPEL VIVARA придбаний за договором лізингу не в інтересах сім'ї, а для підприємницької діяльності ОСОБА_5 та кредит не повернутий. Правові підстави для задоволення вимоги позивача про визнання за ним права на ? частину коштів, внесених ОСОБА_5 за зазначений автомобіль, немає.

Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину товару, розташованого в магазинах на АДРЕСА_2 із загальної вартості товару - 704 000,00 грн і на АДРЕСА_3 із загальної вартості товару - 147 000,00 грн у с. Рівному Новоукраїнського району Кіровоградської області, та про визнання спільними сумісними кошти, які сплачені за кредитом на загальну суму 45 000,00 грн за автомобіль OPEL VIVARA, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, і проведення їх поділу по 1/2 частині кожному із сторін - відмовлено у зв'язку із безпідставністю.

У задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення на її користь з позивача понесених судових витрат відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишені без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержано. Під час розгляду справи ОСОБА_6 уточнив, що не підтримує апеляційну скаргу щодо оскарження рішення суду в частині поділу рухомого майна, що знаходиться в будинку на АДРЕСА_5, а саме: двох DVD-програвачів, двох супутникових антен, шифера та велосипеда. У межах доводів апеляційної скарги підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не встановлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення в частині визнання спільним сумісним майном подружжя та його розподілу за первісним позовом та за зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив належним чином про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення; суд апеляційної інстанції неправильно надав оцінку поясненням ОСОБА_6 щодо поділу рухомого майна, та не надав належної оцінки усім матеріалам справи; суди першої та апеляційної інстанцій надали перевагу поясненням свідків, про яких заявляла ОСОБА_5; суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю; суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що договір лізингу укладений в інтересах сім'ї, а не для підприємницької діяльності; позовна вимога про визнання спільним сумісним майном та поділу по ? частини сплачених коштів за кредитом не були предметом розгляду; суди не звернули уваги на те, що металевий павільйон був придбаний за особисті кошти ОСОБА_6, а ОСОБА_5 орендує цей павільйон, а тому він не є спільним сумісним майном; суди безпідставно не визнали спільним сумісним майном товар, який знаходиться в магазинах.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що зазначена норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Суд встановив, що з січня 2006 року сторони проживали однією сім'єю, не перебували у шлюбі між собою та з іншими особами, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, придбали житловий будинок на АДРЕСА_2 Новоукраїнського району Кіровоградської області та металевий павільйон, які встановили за цією ж адресою.

Згідно з довідкою квартального комітету № 9 Кіровського району Кіровоградської області від 29 серпня 2016 року ОСОБА_6 був зареєстрований до 27 травня 2008 року та проживав на АДРЕСА_6

Згідно з договором купівлі-продажу від 26 травня 2006 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_6 придбав у власність 21/50 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_2.

Суд установив та сторони не заперечували, що у 2008 році у придбаному металевому павільйоні, який було встановлено на АДРЕСА_2, облаштований магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2».

ОСОБА_5 з 2005 року зареєстрована як фізична особа - підприємець, здійснює торговельну діяльність.

У період шлюбу ОСОБА_5 за договором лізингу придбала автомобіль OPEL VIVARО. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля OPEL VIVARО, його власником є товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс». Кредит на час розгляду справи повністю не повернуто.

Згідно з випискою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за рахунком № НОМЕР_3, який відкритий на ім'я ОСОБА_5, з 07 червня 2014 року до 25 серпня 2016 року сплачено в рахунок погашення кредиту на придбання вказаного автомобіля 94 718,94 грн, з яких 25 400,00 грн - перший внесок на оплату автомобіля.

Вказаною випискою підтверджується, що зазначені кошти сплачувались ОСОБА_5 згідно з графіком погашення кредиту, зокрема шляхом списання з рахунку її банківської картки.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 256 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю, суди попередніх інстанцій виходили з показань свідків, які не є родичами сторін, не є заінтересованими особами, оцінили їх у сукупності із поясненнями сторін та іншими матеріалами справи.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Встановивши, що належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо набуття 21/50 частини будинку на АДРЕСА_2 та металевого павільйону (магазину) за цією ж адресою за особисті грошові кошти ОСОБА_6, отримані від продажу спадкового майна чи власного будинку в м. Кіровограді ОСОБА_6 не надав, а розписка, щодо передачі грошових коштів за металевий павільйон ОСОБА_9 не свідчить про джерело набуття коштів, які були сплачені за вказаний павільйон, а підтверджує лише факт отримання коштів, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що презумпція спільності придбаного у шлюбі зазначеного майна не спростована ОСОБА_6, це майно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Згідно з положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, ОСОБА_6 всупереч наведеним нормам права до суду не надав належних доказів щодо надання власних коштів на придбання товару, щодо обсягу та найменування товару та не спростував доводів ОСОБА_5 про те, що товар придбавався за її особисті кошти, виручені від підприємницької діяльності.

Наведеним вище спростовуються доводи скарги про те, що суди безпідставно не визнали спільним сумісним майном товар, який знаходиться в магазинах.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_6 права на ? частину кошів, які сплачені за погашення кредиту за автомобіль OPEL VIVARО, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ці кошти сплачувались ОСОБА_5 згідно з графіком погашення кредиту, зокрема шляхом списання з рахунку її банківської картки. Доводи про те, що кредит сплачувався за рахунок її власних коштів від підприємницької діяльності, ОСОБА_6 не спростував та не довів, що він надавав кошти на погашення кредиту або ж кредит сплачувався за рахунок спільних коштів.

Суд встановив, що вказаний автомобіль не придбавався в інтересах сім'ї, а для підприємницької діяльності ОСОБА_5, що сторони підтвердили і в суді апеляційної інстанції.

Наведеним вище спростовуються доводи про те, що позовна вимога про визнання спільним сумісним майном та поділу по ? частини сплачених коштів за кредитом не була предметом розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та не повідомив ОСОБА_6 належним чином про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення є безпідставними, оскільки на а. с. 182а-185 т. 2 містяться повістки про виклик до суду на 25 липня 2017 року на 08 год. 00 хв. Відповідно до частини третьої статті 220 ЦПК України 2004 року присутність сторін у судовому засіданні під час ухвалення додаткового рішення не є обов'язковою. Крім того, доступ до правосуддя не був порушений, оскільки було забезпечено апеляційний розгляд за скаргою ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій надали перевагу поясненням свідків, про яких заявляла ОСОБА_5, не знайшли свого підтвердження та не підтверджені належними доказами. Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно надав оцінку поясненням ОСОБА_6 щодо поділу рухомого майна та не надав належної оцінки усім матеріалам справи та про те, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім'єю, оскільки порушення норм ЦПК України при дослідження доказів не встановлено.

Крім того, суд касаційної інстанції не має права переоцінювати докази.

Доводи скарги про те, що суди безпідставно не визнали спільним сумісним майном товар, який знаходиться в магазинах, також не знайшли свого підтвердження, оскільки товар в магазині є власністю суб'єкта господарювання.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що договір лізингу укладений в інтересах сім'ї, а не для підприємницької діяльності є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Також не знайшли свого підтвердження доводи про те, що металевий павільйон був придбаний за особисті кошти ОСОБА_6, а ОСОБА_5 орендує цей павільйон, а тому він не є спільним сумісним майном, оскільки матеріали справи не містять зазначеного договору оренди, а лише претензійний лист від 11 серпня 2016 року.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року, додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик