Справа№340/498/17
Провадження № 2/340/23/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року смт Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Фурманюк В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

сільської ради ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4 про скасування рішення про виділення земельної ділянки, Державного акту на право приватної власності на землю та виділення підїздної дороги,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовними вимогами до відповідачів про визнання недійсними рішення ОСОБА_2 сільської ради від 18.05.2007, Державного акту на право приватної власності на землю ЯЖ №570020 від 22.01.2009 виданого ОСОБА_4, зобовязання ОСОБА_2 сільської ради вирішити питання про виділення підїздної дороги до його земельної ділянки.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 сільської ради, та виданим на підставі нього державним актом порушуються його права, як суміжного землекористувача.

Зокрема вказав, що в його приватній власності знаходиться земельна ділянка площею 0,1489 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 010020933, яка розташована в с.Ільці прис.Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області, до якої згідно кадастрового плану земельної ділянки передбачений підїзд.

Однак, йому стало відомо, що підїздна дорога, якою він користувався з 1986 року входить до земельної ділянки відповідача ОСОБА_4, який на даний час чинить йому перешкоди в користуванні даною дорогою. З приводу цих обставин він звертався до ОСОБА_2 сільської ради, яка порекомендувала йому звернутися до суду. На даний час іншого проїзду до його земельної ділянки немає. Крім цього, дорога через земельну ділянку, що належить відповідачу існувала фактично давно, а тому вважає, що орган місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність ділянку, на якій розташована дорога. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 подав заперечення на позов, згідно якого вважає заявлений позов безпідставним, оскільки позивачем на підтвердження обставин викладених в позовній заяві не представлено жодних доказів. Вказав, що позивач не являється суміжним землекористувачем до належної йому земельної ділянки, між їхніми земельними ділянками знаходиться канава, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 сільської ради. Крім того у виготовлених ним правовстановлюючих документах на земельну ділянку, жодного заїзду до земельної ділянки позивача не передбачено. Просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 21.09.2017 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18.04.2018 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних втимог на предмет спору ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Додатково суду пояснив, що земельну ділянку площею 0,1489 га він отримав ще в 1986 році, і пізніше в 1996 році на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради, виготовив Державний акт серія ІФ 02-11-2/000104. 09.02.2017 ним виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та проведено державну реєстрацію земельної ділянки. Відповідно до даної технічної документації, від точки А до точки Б, вказано заїзд до його земельної ділянки, однак в користуванні таким, йому чинить перешкоди відповідач ОСОБА_4, посилаючись на те, що через земельну ділянку, яка знаходиться в його приватній власності, не передбачено жодної дороги.

Відповідач ОСОБА_4, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, пояснив суду що при виготовленні в 2007 році технічної документації на земельну ділянку, в її межах жодної підїздної дороги встановлено не було. Земельна ділянка, яка належить позивачу, площею 0,1489 га не є суміжною із земельною ділянкою площею 0,5170 га, яка на праві власності належить йому, їх розділяє канава, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 сільської ради. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, суду пояснив, що фактично позивач ОСОБА_1 користувався підїздною дорогою, яка проходила через земельну ділянку відповідача ОСОБА_4, однак у виготовленій ОСОБА_4 технічній документації зазначену дорогу не вказано, а також не вказано що дані земельні ділянки є суміжними. Визнав, що дійсно на даний час існує проблема в доступі позивача до його земельної ділянки, однак вирішення такої проблеми вбачають шляхом встановлення сервітуту.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.9-11) вбачається, що ОСОБА_4К на праві власності, а саме Державного акта ЯЖ №570020 від 22.01.2009 виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 18.05.2007 належить земельна ділянка площею 0,5170 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с.Ільці прис.Флесівка, Верховинського району, Івано-Франківської області.

Позивач вважає, що на момент передачі у власність ОСОБА_4 цієї земельної ділянки ОСОБА_2 сільською радою були порушені його права, оскільки через неї проходить підїзна дорога до його земельної ділянки, якою на даний час відповідач йому не дає можливості користуватися. А тому вважає прийняте рішення та виданий на підставі нього державний акт про право власності на землю незаконними.

Дійсно, у відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України).

Крім цього, частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, в ході судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не доведено перед судом обставин на які він посилається.

Згідно з представленим державним актом на право приватної власності на землю ІФ №02-11-21000104 від 11.09.1996 (а.с.7) виданого на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 23.09.1994, ОСОБА_1 на момент передачі у власність відповідачу ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, на праві власності належали земельні ділянки загальною площею 0,3041 га для обслуговування будівель та ведення підсобного господарства, що знаходяться в с.Ільці ОСОБА_2 сільської ради, зокрема діл.№2 площею 0,1541 га.

Проте, як вбачається із представленого державного акту, а саме опису меж, підїздної дороги до земельної ділянки №2 передбачено не було. Крім того по межі, з точки А по точку Б межівником зазначено відповідача ОСОБА_4.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.12,14-15) вбачається, що 09.02.2017 на підставі технічної документації із землеусмтрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1489 га, кадастровий номер :01:002:0933 для ведення особистого селянського господарства, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю ІФ №02-11-21000104 від 11.09.1996 належить позивачу ОСОБА_1

Згідно додатку до даного витягу, а саме кадастрового плану земельної ділянки (а.с.14) де відображено опис меж земельної ділянки, вбачається, що з точки Б до точки В відображено підїзд до земельної ділянки, з точок А по точку Б, та з В Г землі ОСОБА_2 сільської ради, канава.

Однак такі відомості судом не можуть бути взяті до уваги, як такі що у встановленому законом порядку підтверджують наявність підїздної дороги до земельної ділянки ОСОБА_1, оскільки, як встановлено в судовому засіданні на підставі наданих показів свідка ОСОБА_6, який являється інженером-землевпорядником ПП «Кедр», такі відомості ним були внесені за результатами здійснення на замовлення позивача, обмірів земельної ділянки. Наявність заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 ним встановлено по факту огляду земельної ділянки та із вказівки замовника. Зазначив, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку, підїзду до земельної ділянки, зазначено не було.

Крім цього, із представленої відповідачем ОСОБА_4 технічної документації по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,5170 га, кадастровий номер :002:0485 (а.с.99-107) вбачається, що через дану земельну ділянку підїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 не передбачено. Також вбачається, що земельна ділянка не межує із земельною ділянкою, що знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 З боку розташування земельної ділянки ОСОБА_1, з точки В по точку Г знаходяться землі сільської ради, канава, яка розділяє земельні ділянки. І дані обставини в судовому засіданні не заперечили сторони.

Також згідно листа Відділу містобудування та архітектури Верховинської РДА Івано-Франківської області від 04.12.2017 №С-348 (а.с.73) вбачається, що згідно генерального плану села Ільці, актуалізованого рішенням ХХІІІ сесії ОСОБА_2 сільської ради від 22.03.2013, через присадибну ділянку ОСОБА_4, площею 0,5100 га в с.Ільці прис.Флесівка Верховинського району, дорога не передбачена.

Не можуть бути взяті до уваги також покази допитаних за клопотанням позивача свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5, оскільки в розумінні положень ст.78 ЦПК України є недопустими доказами факту проходження через земельну ділянку ОСОБА_4 до земельної ділянки позивача ОСОБА_1, підїздної дороги, так як вказані обставини підлягають доказуванню шляхом представлення визначених документів, про затвердження та проектування даної дороги.

Таким чином, позивачем, жодних належних та допустимих доказів про те, що через земельну ділянку, яка на праві власності належить ОСОБА_4 проходить підїздна дорога до його земельної ділянки, суду не представлено. Не здобуто таких доказів і в судовому засіданні.

А тому, враховуючи, що на момент передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, в її межах жодним документом підїздна дорога не затверджувалася та не проектувалася, тому у суду відсутні підстави вважати, що орган місцевого самоврядування прийняв незаконне рішення про передачу у приватну власність цієї земельної ділянки, а згодом на підставі цього рішення видав державний акт про право приватної власності на землю.

За таких обставин суд приходить до переконання про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог щодо визнання недійсними рішення ОСОБА_2 сільської ради та державного акту про право власності на земельну ділянку, у звязку із чим в позові в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги про зобовязання ОСОБА_2 сільської ради вирішити питання про виділення підїзної дороги до земельної ділянки позивача, та така є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що ОСОБА_2 сільська рада розглянула питання з приводу виділення позивачу підїздної дороги до земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0933 і рекомендувала йому звернутися до суду, що підтверджується листом ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2017 №Ч-33/02.2-10 (а.с.5). Прийняте ОСОБА_2 сільською радою рішення, позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувалося, а тому у суду не має підстав зобовязувати відповідача повторно вирішувати дане питання.

При цьому, позивач не позбавлений можливості захистити своє право іншим способом і на загальних підставах, зокрема шляхом укладення договору сервітуту на земельну ділянку відповідача для вільного проїзду.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, Розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, ОСОБА_4 про визнання нечинним та скасування рішення ОСОБА_2 сільської ради Верховинського району від 18.05.2007 про виділення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,5170 га.; визнання нечинним та скасування Державного акту на землю серії ЯЖ №570020 виданого 22 січня 2009 року ОСОБА_4, жителю ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязання ОСОБА_2 сільської ради Верховинського району вирішити питання про виділення підїзної дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,1489 га кадастровий номер 010020933, яка розташована на присілку Флесівка в селі Ільці Верховинського району, відмовити за їх безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: село Ільці, присілок Грабовець, Верховинський район, Івано-Франківська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, юридична адреса: с.Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область, .

Відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: село Ільці, присілок Грабовець, Верховинський район, Івано-Франківська область.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2018.

Суддя: Бучинський А.Б.