Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 296/7110/15-ц

провадження № 61-5132св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 21 січня 2016 року у складі судді Анциборенко Н. М. та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Широкової Л. В., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 25 травня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), а 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами на підставі яких, останньому було відступлено право вимоги по кредитному договору від 21 серпня 2008 року № 0501/0808/71-192, який було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 Згідно з умовами вказаного кредитного договору позичальник отримав кредит у розмірі 30 000,00 доларів США строком до 20 серпня 2037 року.

На забезпечення виконання кредитного договору від 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договори поруки № 0501/0808/71-192-Р-1, № 0501/0808/71-192-Р-2, № 0501/0808/71-192-Р-3, відповідно.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконав, станом на 10 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 484 952,60 грн, яку ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 21 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № 0501/0808/71-192 у розмірі 483 038,47 грн. Обмежено загальний розмір стягнення сумою 483 038,47 грн заборгованості за вказаним кредитним договором. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконував, допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з нього та поручителів на користь банку. При цьому суд дійшов висновку про зменшення розміру пені з підстав, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позову до ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не було направлено останній вимоги про дострокове виконання кредитного договору у позасудовому порядку.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 21 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 484 952,60 грн заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року № 0501/0808/71-192 та 8988,40 грн судових витрат.

У задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» в дохід держави 4 019,40 грн судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позову до поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася.

У травні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 21 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» щодо встановлення обмеження в сумі стягнення.

В частині стягнення сум з боржника ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується та касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок апеляційного суду про те, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, не відповідає нормам матеріального права, оскільки такий строк повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права повернення кредиту достроково.

Крім того, встановивши, що останній платіж за договором було проведено позичальником 10 грудня 2014 року, суди не взяли до уваги, що передбачений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк протягом якого діє порука необхідно рахувати з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язання, тобто з 11 січня 2015 року. Відповідно порука припинила свою дію 10 липня 2015 року, а позов до поручителів банком пред'явлено у червні 2015 року.

У серпні відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 подали до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначили, що аргументи позивача про те, що позов було подано в межах передбаченого статтею 559 ЦК України шестимісячного строку, необґрунтовані, оскільки 10 грудня 2014 року черговий платіж за кредитним договором було сплачено не в повному обсязі, а саме залишилась заборгованість у розмірі 0,19 доларів, тому апеляційний суд правильно вважав, що порука припинилась 10 червня 2015 року.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.

Суди встановили, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0501/0808/71-192, згідно з умовами якого останньому надано кредит у сумі 30 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, строком до 20 серпня 2037 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 21 серпня 2008 року було укладено договори поруки між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 № 0501/0808/71-192-Р-1, між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 № 0501/0808/71-192-Р-2, між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_5 № 0501/0808/71-192-Р-3.

ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, допустив утворення заборгованості, яка станом на 10 травня 2015 року становить 23 402,27 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 484 952,60 грн, з яких: 22 377,96 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ становить 463 726,38 грн - заборгованості за кредитом, 931,94 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ становить 19 312,09 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 92,37 доларів США, що у еквіваленті за курсом НБУ становить 1 914,13 грн - заборгованості із сплати пені.

Судами також встановлено, що останній платіж ОСОБА_4 сплатив 10 грудня 2014 року у розмірі 208,32 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року, справа № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Однак апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову до поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, не врахував, що порука діє протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Оскільки останній платіж за договором було проведено позичальником 10 грудня 2014 року, наступний платіж він повинен був внести до 10 січня 2015 року, однак не вніс, тому з 11 січня 2015 року починає спливати, передбачений статтею 559 ЦК України шестимісячний строк, який закінчується 11 липня 2015 року. ПАТ «Альфа-Банк» звернулося з позовом до поручителів 30 червня 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не визначився з характером спірних правовідносин, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, як поручителів за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1

Рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не може вважатися законним та обґрунтованим та відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило