ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 16.04.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNL0GA про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у розмірі 63 528,07 доларів США з кінцевим терміном повернення до 16.04.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,56% річних. Позивач зі свого боку виконав зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит, проте відповідач зі свого боку, умови кредитного договору виконує не належним чином, допустив прострочення виконання зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 06.05.2016 рік має прострочену заборгованість, а саме, за тілом кредиту 7186,95 доларів США, по відсоткам 65 019,25 доларів США, з комісії 1902,62 доларів США. Виходячи з положень ч.1 ст.20 ЦК України, з урахуванням наданого позивачеві права вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, позивач звернувся до суду за захистом свого права у судовому порядку шляхом стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNL0GA від 16.04.2008 року за період з 16.11.2011 року по 06.05.2016 року у розмірі 40 057,48 доларів США. (а.с.6-7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNL0GA від 16.04.2008 року за період з 16.11.2011 року по 06.05.2016 року у розмірі 40 057,48 доларів США. Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.37).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.04.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк"(в подальшому - ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNL0GA про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у розмірі 63 528,07 доларів США (на споживчі цілі - поліпшення житлових умов, внесення страхових внесків) з кінцевим терміном повернення до 16.04.2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,56% річних (а.с. 13-15).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за договором, станом 06.05.2016 року відповідач має прострочену заборгованість, а саме, за тілом кредиту 7186,95 доларів США, по відсоткам 65 019,25 доларів США та з комісії 1902,62 доларів США.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості (а.с. 8-11зв.) заборгованість відповідача ОСОБА_1 по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNL0GA від 16.04.2008 року за період з 16.11.2011року по 06.05.2016 року складає 40 057,48 доларів США.

Відповідно до умов п. 2.2.2, п. 3.1 кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1 договору з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту щомісячно в період сплати в розмірі визначеному п. 8.1. договору, проте, дані зобов'язання належним чином ОСОБА_1 не виконує.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду жодного доказу щодо погашення заборгованості по договору повністю або частково, а тому вважає, що, виходячи з меж заявлених позивачем позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" суму заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNL0GA від 16.04.2008 року за період з 16.11.2011 року по 06.05.2016 року у розмірі 40 057,48 доларів США.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права й ґрунтуються на вимогах закону та змісті договорів.

Так, відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позичальник має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ч.1 ст.20 ЦК України,право на захист здійснює особа на свій розсуд, отже кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно належним чином не виконував свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, передбачених договором та законом, позивач, скориставшись своїм правом вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованостіпо нарахованим відсоткам за кредитним договором №DNL0GA від 16.04.2008 року за період з 16.11.2011 року по 06.05.2016 року у розмірі 40 057,48 доларів США., належним чином обґрунтувавши його й надавши відповідний розрахунок заборгованості по відсоткам, яка й підлягає стягненню на користь позивача. При цьому, підстав для застосування позовної давності не вбачається.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром заборгованості за кредитним договором у визначеній у розрахунку сумі є безпідставними, оскільки відповідачем її не спростовано, як і не надано контррозрахунку заборгованості по відсоткам, а тому колегія суддів вважає, що вони не обґрунтовані та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

А посилання апелянта на той факт, що в рахунок погашення заборгованості позивачем зареєстровано за собою право власності на квартиру, яка була предметом іпотеки по даному договору, не спростовують обґрунтованості позову, оскільки розрахунок заборгованості позивачем було зроблено вже з урахуванням вартості квартири.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідач на момент укладення договору погодився з запропонованими умовами та в подальшому виконував його умови протягом тривалого часу.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний. Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо отримання кредитних коштів в зазначеному розмірі, до тепер в повному обсязі згідно умов договору кредитні кошти не повернуті, зобов'язання за договором не припинено, а тому він повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти позову та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко