ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 635/3504/18-ц

провадження № 22-ц/818/554/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року, постановлену у складі судді Панас Н.Л., -

в с т а н о в и в :

24 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, мотивуючи яку зазначила, що 17 серпня 2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала 20000 доларів США та зобов'язалась повернути борг у строк до 17 серпня 2017 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 3% річних. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань не виконала, від повернення коштів та спілкування з цього приводу ухиляється, ОСОБА_1 просила до пред'явлення нею позову про стягнення боргу у розмірі 569 483 грн. в порядку забезпечення позову накласти арешт та заборонити відчуження належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт із забороною відчуження на квартиру № 6, загальною площею 54 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., яка розташована в будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 Зобов'язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали звернутися до суду з відповідним позовом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати. В обґрунтування скарги зазначив, що у серпні 2017 ОСОБА_1 вже зверталась до Євпаторійського міського суду Республіки Крим з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за вищевказаним договором позики. Ухвалою вказаного суду від 30 листопада 2017 року затверджено укладену між сторонами мирову угоду, вказане рішення виконується, а тому повторне звернення ОСОБА_1 до суду з тотожнім позовом є зловживанням процесуальними правами, а застосовані судом заходи забезпечення позову завдають ОСОБА_3 збитків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого позову є вимоги про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 20000 доларів США.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони відчуження належного відповідачці нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого до неї позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що Євпаторійським міським судом Республіки Крим у справі між тими самими сторонами та про той самий предмет затверджено мирову угоду колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону України будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 статті 9 цього Закону є недійсним і не створює правових наслідків.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова