Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2018 Справа №607/15870/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.

представника позивача Дишкант М.Р.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2017 року позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення в розмірі 28218 грн. 53 коп. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, користується послугами підприємства по забезпеченню централізованого опалення вказаного житлового приміщення та зобовязаний оплачувати отримані послуги. Проте з вересня 2008 року відповідач не сплачуює кошти за отримані послуги, у звязку з чим за період з 01 вересня 2008 року по 01.08.2016 року заборгував підприємству 28218 грн. 53 коп. Оскільки добровільно відповідач борг не погашає, просить стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача вказану заборгованість та понесені судові витрати в сумі 1600 грн. Ухвалою суду від 11 грудня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. 14.03.2018 року відповідач ОСОБА_3 подав суду відзив на позов в якому зазначив, що з 04 жовтня 2010 року він взагалі не отримував послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, оскільки відповідно до акта КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 04.10.2010 року, складеного його представником ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_2 повністю відєднана від системи централізованого опалення і гарячого водопостачання та у вказаному житловому приміщенні встановлено індивідуальну систему теплопостачання.

Крім того вказує на те, що індивідуальне опалення ним було встановлено після отримання дозвільних документів, технічних умов та складення робочих проектів автономного опалення та водопостачання житлової квартири АДРЕСА_3. Також зазначає, що будь - які договори про надання послуг із позивачем ним не укладались тому вважає, що між ним та позивачем не існує правових відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а відтак юридичні підстави для стягнення визначених позивачем сум відсутні. Тому просить в задоволенні позову відмовити. 22 березня 2018 року представник позивача подав відповідь на відзив в якому зазначив, що та обставина, що між Комунальним підприємством «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради та відповідачем не укладено договору на надання послуг з теплопостачання, не підтверджує той факт, що відповідачі не є споживачами послуг, які надає КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради, оскільки відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. Тобто, обов'язок по укладенню договору покладено не лише на надавача послуг, а й на споживача. Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (надалі - Правила). Пунктами 25, 26 Правил передбачено, що «відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж ЦО та постачання ГВ забороняється». Єдиним документом, що дає підставу для відключення квартири від централізованого опалення та припинення нарахування за дані послуги є затверджений Комісією акт про відключення квартири від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. На даний час протоколом № 13 від 26.11.2017 р. засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання затверджено акт від 10.11.2017 р. про відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремо стоячого під'їзду житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач. Отже з 10 листопада 2017 року було відключено систему централізованого опалення про що складено вищезгаданий акт за участю представників КП "ТМТКЕ", ПП ''Карпати - 2010" та припинено нарахування за дані послуги. Однак, до 10.11.2017 року між КП «ТМТКЕ» та відповідачем існували цивільно-правові відносини, згідно яких КП «ТМТКЕ» зобов'язане було надавати послуги по забезпеченню житла тепловою енергією та мало право отримувати плату за надані послуги, а відповідач в свою чергу мав право отримувати зазначені послуги та зобов'язаний за них оплачувати.

20.07.2018 року відповідач подав суду заяву про застосування строків позовної давності, щодо вимог, що стосуються заборгованості за період до 01.12.2016 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав і мотивів наведених у позові та відповіді на відзив та просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав: Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Послуги з забезпечення тепловою енергією та гарячою водою квартири АДРЕСА_1 у період з вересня 2013 року по 10 листопада 2017 року надавало КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР.

Тарифи на такі послуги встановлені та коригувались відповідно до: -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 365 від 05.03.2008 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення»; -рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 86 від січня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення»; -постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 664 від 13 червня 2014 року «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 06 червня 2014 року № 650». З наданих позивачем актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальний сезон періоду 2009/2010, 2010/2011, 2011/2013, 2013/2014 та 2014/2015, 2015/2016 років вбачається, що у вказані роки позивачем було здійснено запуск опалення у будинку АДРЕСА_1. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати з актів цивільного законодавства. У випадках встановленими такими актами, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів держаної влади та органів місцевого самоврядування. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, котрий був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 1875-IV) визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, між позивачем та відповідачами у справі склались відносини, які регулюються Законом № 1875-IV, а тому його норми слід застосувати до даних правовідносин. Тож, відповідно до вказаних вище статтей Закону № 1875-IV відповідач зобов'язаний оплачувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води (пункт 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1875-IV), котрі надає позивач. Сама по собі відсутність договору про надання таких послуг, укладеного між постачальником енергоносіїв та споживачем, не звільняє останнього від оплати їх вартості за умови якщо вони надаються у належній кількості та якості. Посилання позивача на те, що з 2010 року позивач не надає йому жодних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки квартира була обладнана системою індивідуального опалення суд до уваги не бере з огляду на таке: Відповідно до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. У пункті 26 Правил вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 № 4, затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж (далі Комісію). Згідно з пунктом 2.1. Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Відповідно до пункту 2.2.1 Порядку при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Згідно з пунктом 2.3. Порядку отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Відповідно до пункту 2.5. Порядку відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. Згідно з пунктом 2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. (пункт 2.7 Порядку). 30 серпня 2010 року рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1470 «Про надання дозволу на встановлення індивідуальних (автономних) систем опалення та гарячого водопостачання» затверджено протокол засідання комісії з розгляду питань, пов'язаних з встановленням індивідуальних (автономних) систем опалення та гарячого водопостачання і відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, а також списки осіб, котрим такий дозвіл надано до яких входив і ОСОБА_3 (АДРЕСА_4). З метою встановлення індивідуального опалення відповідачем ОСОБА_3 були замовлені та отримані наступні документи:

*технічні умови №2474/10 видані 29.09.2010 року КП «Тернопільводоканал» на підключення індивідуальної (автономної) системи теплопостачання квартири до мереж водопостачання;

*технічні умови №1961/2010 видані 18.10.2010 року відділом Державного пожежного нагляду м. Тернополя,

*експертний висновок №2277 виданий 19.10.2010 року ВДПН ТМУ ГУ МНС України в Тернопільській області;

*технічні умови №2638 видані 15.09.2010 року ВАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз»;

*технічні умови №20012 видані 22.09.2010 року КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго»;

- робочий проект реконструкції газопостачання житлової квартири АДРЕСА_1, який виконано у 2010 році проектним відділом ВАТ «Тернопільміськгаз»;

*робочий проект автономного опалення житлової квартири АДРЕСА_3, який виконано у 2010 році проектним відділом ВАТ «Тернопільміськгаз»;

*робочий проект реконструкції систем теплопостачання та водопостачання квартири АДРЕСА_3, який виконано у 2010 році ПП ОСОБА_6 30 вересня 2010 року між ПП ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір про проведення робіт із влаштування автономноїх (індивідуальної) системи теплопостачання. 04 жовтня 2010 року представниками власника будинку, монтажної організації та власником квартири ОСОБА_3 було складено акт про від'єднання квартири АДРЕСА_3 від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Однак даний акт не був поданий на затвердження Комісії. Вказаний факт доказуванню не підлягає в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки визнаний сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Вказана обставина свідчить про те, що відключення позивача від системи водопостачання та водовідведення у 2010 році відбулось з порушенням пункту 2.6 Порядку, а тому його слід вважати самовільним, відповідно до пункту 25 Правил. Це, у свою чергу, потягло неможливість виконання сторонами пункту 2.7 Порядку, тобто не відбулось перегляду умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання квартири, а отже вони продовжували надаватись як і раніше. За таких умов позивач обґрунтовано продовжував нараховувати плату за користування послугами з централізованого теплопостачання за адресою проживання відповідачів. Водночас, відключення вказаної квартири від системи опалення та гарячого водопостачання у порядку, встановленому законом, таки відбулось і це мало місце 10 листопада 2017 року на підставі акту про від'єднання зазначеного помешкання від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, затвердженого протоколом №13 від 26.11.2017 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії Тернопільської міської ради. Тож лише з 10 листопада 2017 року позивач перестав надавати послуги відповідачу, а тому і був позбавлений права вимагати оплати їх вартості. Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, сума боргу за період з 01 вересня 2008 року по 01.08.2016 року сума боргу за послуги постачання централізованого опалення становить 28218 грн. 53 коп. Щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01 вересня 2008 року по 01 грудня 2013 року суд вважає, що вони до задоволення не підлягають з наступних міркувань: Частиною 1 ст. 256 та частиною 1 ст. 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. (частина 1 ст. 261 Цивільного кодексу України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з вимогами частин 2 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-214 цс14). 16 грудня 2013 року позивачем подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 16 106,53 грн, котра була задоволена 23 грудня 2013 року та судом видано наказ у справі № 607/23434/13-ц про стягнення цієї заборгованості. 23 грудня 2017 року ухвалою суду (справа № 607/23434/13-ц) вказаний судовий наказ було скасовано. 01 грудня 2016 року позивачем подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 12 112,00 грн, котра була задоволена 23 грудня 2016 року та судом видано наказ у справі № 607/13637/16-ц про стягнення цієї заборгованості. 13 квітня 2017 року ухвалою суду (справа № 607/13637/16-ц) вказаний судовий наказ було скасовано. Подачею вказаної заяви про видачу судового наказу, котрий є особливою формою судового рішення, перервалась позовна давність за вимогами, починаючи з грудня 2013 року. Після переривання цього строку, він почав обчислюватись заново, відповідно до частини 3 ст. 264 Цивільного кодексу України. Отже вимоги, котрі стосуються періоду поза межами трьохрічного строку до моменту подачі позивачем заяви про видачу зазначеного вище судового наказу, тобто за вересень 2008 року - листопад 2013 року, заявлені з пропуском позовної давності. Про застосування наслідків пропуску позовної давності заявлено представником відповідача у відзиві на позов, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, відповідно до частини 4 ст. 257 Цивільного кодексу України. На підставі викладеного суд приходить до переконання про те, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідачів коштів за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року в розмрі 11636 грн. 36 коп. Саме цю суму коштів і слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Окрім цього, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600 грн. судового збору).

Керуючись ст.ст. 4,13, 81,82,141,258,259,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради 11636 грн. 36 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та 1600 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак