КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/981/2018
справа №761/4283/16-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О. 23 березня 2017 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним,-

встановив:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ОСОБА_3 492342,10 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2015 року на підставі договору позики, оформленого розпискою, надала ОСОБА_3 у позику грошові кошти у сумі 15000 доларів США без зазначення строку їх повернення.

Вимогою від 08 грудня 2015 року повідомила ОСОБА_3 про повернення коштів. ОСОБА_3 вимогу отримала 10 грудня 2015 року, проте свого зобов&q?ня;язання не виконала.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить стягнути 381725,66 грн. боргу за курсом НБУ станом на дату 01 лютого 2016 року та проценти за користування ними за період з 25 квітня 2015 року по 05 липня 2016 року відповідно до ст.1048 ЦК України у сумі 109646,44 грн.

Також просить стягнути 720 грн. за отримання інформації від Інституту інтелектуальної власності та 250 грн. за витягу з ЄДРЮОФОПГФ.

Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_3 подано зустрічний позов, у якому просила визнати договір удаваним, визнати, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу обладнання.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року первісний та зустрічний позови залишені без задоволення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами, із якими звернулась до суду. Вказує на те, що суд не установив справжню природу правовідносин сторін.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 листопада 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 25 квітня 2015 року у сумі 15000 доларів США, що на момент подання позову еквівалентно 381725,66 грн., та проценти у сумі 109646,44 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з розглядом справи у сумі 970 грн. та 7016,33 грн. судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано в частині вирішення позову ОСОБА_2 та справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтверджує факт отримання нею грошових коштів, проте не у позику, а як передоплата за купівлю ресторанного бізнесу (ресторанного обладнання).

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області, та утворено Київський апеляційний суд.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи 25 квітня 2015 року ОСОБА_6 складено розписку наступного змісту (дослівно):

«Я, ОСОБА_3, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 НОМЕР_1 отримала кошти в позичку від ОСОБА_2 в розмірі 15 тисяч доларів США (п'ятнадцять тисяч), що станом на сьогодні 25.04.15 еквівалентом 336 тисяч 750 грн. в присутності свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8.».

Розписка містить підпис ОСОБА_3, а також наступні написи: «Передачу коштів засвідчую ОСОБА_7, Передачу коштів засвідчую ОСОБА_7 ОСОБА_8» і підписи зазначених осіб.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність між сторонами саме правовідносин унаслідок передання грошових коштів у позику, а не у позичку, а також не зазначено причин нарахування процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Передаючи справу на повторний апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що судом апеляційної інстанції не установлено дійсного характеру правовідносин та не враховано юридичного змісту понять &quщо;позика&q?ля; та &quін;позичка&quус;, ураховуючи, що в розписці використовується останнє.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

До речей також відносяться і грошові кошти, зокрема гривня та іноземна валюта.

Згідно із положеннями статей 828, 830, 832-834 ЦК України предметом договору позички виступають речі матеріального світу (речі побутового призначення; будівлі, інші капітальні споруди (їх окремі частини); транспортні засоби; речі, які можуть перебувати у користуванні; речі, які можуть бути відчужені; речі, які вимагають витрат щодо підтримання їх належного стану; речі, які використовуються за призначенням та підлягають поверненню.

Всі ці ознаки речі не є характерними для грошових коштів чи іноземної валюти, а отже положення законодавства про позичку не підлягає застосуванню для вирішення правовідносин, що пов&quоз;язані із обігом грошових коштів чи іноземної валюти.

При цьому колегія суддів враховує, що позичка та позика є паронімами (слова, досить близькі за звуковим складом і звучанням, але різні за значенням). Звичаєвою та поширеною є практика в суспільстві, під час якої кошти передаються в борг та при цьому складається розписка. Використання у розписці терміну &qu а;у позичку&q?на; може пояснюватися необізнаністю щодо цього дійсного значення терміну та просте його ототожнення із терміном &q?ає;у позику&q?ка;.

Зазначене підтверджується встановленими обставинами справи.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що кошти отримані як передоплата за купівлю ресторанного бізнесу (ресторанного обладнання), який фактично і передала, при цьому належними доказами це не підтверджено. Пояснення, що ці правовідносини вчинені усно та в подальшому ОСОБА_2 уникала можливостей документального оформлення не є переконливими.

Колегія суддів також враховує, що в грудні 2015 року ОСОБА_3 отримала вимогу про повернення коштів, проте будь-яким чином її не заперечила (письмовою відповіддю або зверненням до суду з позовом щодо захисту своїх прав).

Отже, конкретні обставини справи вказують на те, що між сторонами виникли правовідносини унаслідок передання грошових коштів у позику та з позичальника підлягає стягненню 381725,66 грн. суми боргу.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи убачається, що, визначаючи розмір процентів, позивач отримала результат у сумі 109646,44 грн. Зазначене відповідає застосуванню звичайної, а не подвійної, облікової ставки НБУ.

Згідно із офіційним веб-сайтом НБУ, були діяли наступні облікові ставки у відповідний період (https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=53647):

Період% річних
2016
з 29.0715.5
з 24.0616.5
з 27.0518
з 22.0419
з 04.0322
з 29.0122
2015
з 18.1222
з 30.1022
з 25.0922
з 28.0827
з 04.0330

У формулі (т.1 а.с.73-74) використані значення половини цих ставок (ставка / 2), тобто формула є некоректною в частині зазначених ставок, проте отриманий результат відповідає застосуванню звичайної ставки НБУ, що колегією суддів перевірено за кожним періодом дії облікової ставки.

Відповідно до ст.1 Закону України &quil;Про Національний банк України&qu:#; облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів;

Згідно із цим Положенням про процентну політику, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18 серпня 2004 року №389 облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Це Положення та Декрет Кабінету міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю від 19 лютого 1993 року №15-93 не містять обмежень щодо застосування облікової ставки для визначення розміру процентів за зобов&qu62;язаннями у іноземній валюті. При цьому відповідно до ст.533 ЦК України зобов&q?ул;язання має бути виконано у гривнях.

Ураховуючи, що курс валют є значенням, яке перебуває у постійній динаміці, правильним буде визначення процентів, виходячи із зобов&qual;язання у доларах США з подальшою конвертацією у гривню.

розмір процентів у доларах США щомісячно станом на кінець місяця, а у випадку липня 2016 року - станом на 5 числокурс за 100 доларів США станом на кінець місяця, а у випадку липня 2016 року - станом на 5 числоділення на 100результат процентів у гривні
Кві.15 (6 днів)73,972104,6,834
Тра.15382,192104,4,422
Чер.15369,872101,2,95
Лип.15382,192207,6,293
Сер.15377,262118,2,419
Вер.15320,552152,0,654
Жов.15280,282290,9,529
Лис.15271,242388,8,474
Гру.15280,282400,6,907
Січ.16279,512515,0,171
Лют.16276,482705,9,997
Бер.16279,512621,8,209
Кві.16259,432518,4,141
Тра.16239,352516,3,483
Чер.16217,012485,3,655
Лип.16 (5 днів)33,812481,,023
всього100957,20

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за період з 25 квітня 2015 року по 05 липня 2016 року в сумі 100957,20 грн.

В частині стягнення коштів в сумі 720 грн. за отримання інформації від Інституту інтелектуальної власності та 250 грн. за витягу з ЄДРЮОФОПГФ, колегія суддів не убачає підстав для задоволення таких вимог, оскільки такі витрати не пов&qu";;язані із вирішенням цієї справи.

Відповідно до ст.376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4826,83 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, та 4092,78 грн. за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Окрім того, стягненню з ОСОБА_3 на користь Держави підлягає 1216,73 грн. судового збору, недоплаченого при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_2) борг за договором позики в сумі 381725,66 грн., проценти за період з 25 квітня 2015 року по 05 липня 2016 року в сумі 100957,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3, АДРЕСА_2) 4826,83 грн. у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції, пропорційно розміру задоволених вимог, та 4092,78 грн. за подачу апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь Держави (Отримувач коштів: УК у Солом'янському районі/Солом'ян. р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: 0024; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 1216,73 грн. судового збору, недоплаченого при поданні апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова