Справа № 357/6160/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 05.06.2018 року мотивуючи тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1998 року. За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з 2011 року відповідач, ОСОБА_2, яка являється його онукою. В добровільному порядку з реєстраційного обліку вона не знімається, що створює суттєві перешкоди для здійснення ним, як власником квартири, прав щодо розпорядження власністю на свій розсуд. Тому, просив в судовому порядку визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, являється власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі № 1-3467, та зареєстрованого 04.12.1998 року в Білоцерківському МБТІ за № 2160 ( а.с. 6).

З довідки про місце проживання та склад сімї від 05.06.2018 року за № 3105, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради ( а.с. 16), вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: з 22.10.1996 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 22.10.1996 року син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 22.04.2010 року онук позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та з 24.03.2011 року онука позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, судом встановлено, що відповідач у справі, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, як член сімї власника квартири, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 5,16,17).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована, однак не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2011 року, її особистих речей в квартирі немає, участі в оплаті за комунальні послуги та утриманні житлового приміщення у належному стані не приймає, що підтверджено актом № 67 від 04.06.2018 року, який складено в присутності свідків, сусідів позивачів та посвідчений ЖЕК № 7 ( а.с. 17).

Крім того, відповідач подала до суду заяву про визнання позовної заяви в повному обсязі, тобто підтверджує викладені у ній обставини справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідач більше одного року без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщення, факт її реєстрації перешкоджає власнику квартири вільно користуватись та розпоряджатись належним йому майном, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду в розмірі 704,80 грн. ( а.с. 1), однак заявив клопотання про залишення судових витрат за ним без відповідного відшкодування.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 29, 319,391,402 ЦК України, ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , ст. 4, 12, 76 81, 206, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СуддяОСОБА_5