П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2018 року місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 761/3861/18
Номер провадження № 22-ц/824/1536/2018
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,
вивчивши апеляційну скаргу головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмили Василівни на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді Фролової І. В., у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» на дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв
Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих
Людмили Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27 грудня 2017 року з виконання судового наказу № 2-н-495/10, виданого Шевченківським районним судом міста Києва 15 березня 2011 року,
в с т а н о в и в :
У лютому 2018 року представник ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання дій державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмили Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа ЄДРВП №52585563 стягувачу неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року ЄДРВП №52585563, відновлення виконавчого провадження ЄДРВП №52585563 з примусового виконання виконавчого листа 32н-495/10 від 15 березня 2011 року, виданого Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВІЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №400037797 від 23 січня 2008 року в сумі 22 069 грн. 14 коп., судового збору в сумі 110 грн. 35 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.
Скаргу мотивував, зокрема, тим, що 15 березня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2н-495/10 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором №400037797 від 23 січня 2008 року в сумі 22 069 грн. 14 коп., судового збору в розмірі 110 грн. 35 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 27 грудня 2017 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Л.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Банк не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною та такою, що порушує права Банку. Державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не у повному обсязі здійснив виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». В той же час, у ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні власні кошти на виконання зобовязань перед усіма вкладниками та іншими кредиторами Банку, оскільки Банк у стані ліквідації, а тому, з метою захисту прав і законних інтересів останніх та забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, є необхідним забезпечення максимального та своєчасного формування ліквідаційної маси, яка в подальшому буде спрямована на задоволення вимог кредиторів Банку.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року (а.с.43-46) скаргу задоволено частково, визнано дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмили Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року ВП №52585563 неправомірними, скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року ВП №52585563. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Л.В. надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року.
Апеляційну скаргу, мотивувала, зокрема, тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Скаржник зазначає, що в ході виконання судового рішення державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій, а саме: 10 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52585563, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження; по базі даних «Автомобіль» та НАІС ДДАІ МВС України за боржником транспортних засобів не зареєстровано. 12 грудня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1; встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке згідно закону можливо звернути стягнення, про що складено Акт. Також, на запити державного виконавця надано відповіді з Державної податкової служби та Пенсійного фонду України про те, що відкритих рахунків в установах банку за боржником не зареєстровано, боржник пенсію не отримує, немає джерел доходу. Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна державним виконавцем внесено запис про обтяження 22 жовтня 2010 року, 03 квітня 2014 року та 19 лютого 2015 року. Тобто, державним виконавцем було проведено ряд виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника, зроблені відповідні запити з метою встановлення можливих місць отримання доходу.
Таким чином, дії державного виконавця здійснені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах наданих йому повноважень, прав та інтересів стягувача не порушено. Заявником в даному випадку не надано жодного доказу щодо неправомірності дій державного виконавця та безпідставного винесення оскаржуваної постанови.
17 вересня 2018 року дана справа надійшла до Апеляційного суду міста Києва для розгляду апеляційної скарги.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова
І.М. головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2018 року задоволено клопотання скаржника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою та надати строк для подачі відзиву. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи на 21 листопада 2018 року 11 год. 35 хв.
Учасники справи та/або їх представники до суду апеляційної інстанції у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у звязку з чим на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності. Відзив у визначений судом строк не надійшов.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість у сумі 22 209 грн. 49 коп. (а.с.5).
Вищевказаний судовий наказ предявлено стягувачем до виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Л.В. від 27 грудня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме в порядку примусового виконання виконавчого документа встановлено, що у боржника відсутнє майно та доходи, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с.3).
Частково задовольняючи скаргу, а саме в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року ВП №52585563, суд першої інстанції виходив з того, що жодних доказів на підтвердження вчинення певних виконавчих дій у рамках вказаного виконавчого провадження державний виконавець не надала, а з оскаржуваної постанови не вбачається, чи було перевірено майновий стан боржника, чи виконано усі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», необхідні для виявлення майна боржника, а тому дії державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними, а постанова підлягає скасуванню.
Що стосується вимог заявника про відновлення виконавчого провадження, суд відмовив у її задоволенні, оскільки згідно ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно статті 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, з метою захисту інтересів стягувача, державний виконавець має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний виконавець не в повному обсязі скористався правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» у процесі примусового виконання рішення суду, оскільки в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено лише, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, однак не вказано, які заходи здійснено державним виконавцем для відшукання такого майна.
Крім того, судом зроблено висновки, що державний виконавець у судове засідання не з'явився, жодних доказів на підтвердження вчинення певних виконавчий дій у рамках вказаного виконавчого провадження до суду не надав, а з постанови державного виконавця не вбачається чи було перевірено майновий стан боржника, чи було виконано всі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», необхідні для виявлення майна боржника, у звязку з чим дійшов висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документі стягувачу є неправомірними, а така постанова підлягає скасуванню.
Разом з тим, судом першої інстанції не в повній мірі встановлено обставини справи.
Разом з тим, як встановлено в ході перегляду оскаржуваної ухвали, державним виконавцем не здійснено виконавчих дій у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не прийнято мір щодо перевірки майнового стану боржника за вказаною адресою фактичного проживання боржника.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ПАТ «ВіЕйБі Банк».
Доводи апеляційної скарги про те, що в ході виконання судового рішення державним виконавцем були здійснені усі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», у межах наданих йому повноважень, а прав та інтересів стягувача не порушено, є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Отже, в даному випадку, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають в повній мірі дійсним обставинам справи, у звязку з чим ухвалу суду першої інстанції не можна назвати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмили
Василівни задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
Визнати дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Людмили Василівни щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа ЄДРВП №52585563 стягувачу неправомірними.
Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року ЄДРВП №52585563.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.

Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.

Шахова