Справа № 240/274/18
Провадження № 2/240/248/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Щербак Ю.В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" ( з 21 травня 2018 року змінено назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідно до п. 1.1 статуту) звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором № KTH3AN90970182 від 30.05.2007 року в розмірі 116916,03 грн.

В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 30 травня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 64904,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2014 року.

4 жовтня 2013 року позичальник ОСОБА_2 - помер.

Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором складає 150180,73 грн., з яких:

- 40353,30 грн. - заборгованість за кредитом,

- 49221,61 - заборгованість за відсотками;

- 3741,12 заборгованість з комісії;

- 56864,70 заборгованість з пені.

27 червня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив до Олександрівської державної нотаріальної контори претензію кредитора.

7 липня 2016 року Олександрівська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ "ПриватБанк", що після смерті 4 жовтня 2013 року ОСОБА_2, відкрилась спадкова справа № 56/2014 від 01 квітня 2014 року за заявою спадкоємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

28.12.2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив ОСОБА_1 лист-претензію, проте зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконано.

Як зазначає позивач, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд, може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

У зв'язку із чим, просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2007 року в частині - 116916,03 грн., що складається із :

40353,30 грн. заборгованості за кредитом;

49221,61 заборгованості за відсотками;

3741,12 заборгованості з комісії;

23600,00 заборгованості з пені, а також судових витрат по справі у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою суду від 9 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В позовній заяві зазначає, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення ( а.с. 2-3).

Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомдений про час і місце судового розгляду. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи без його участі, поважних причин неможливості явки до суду не заявив.Відзив на позовну заяву відповідач не надав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке.

Так, відповідно до умов укладеного договору № KTH3AN90970182 від 30.05.2007 року, ОСОБА_2 отримав кредит у ПАТ КБ "ПриватБанк" ( нині АТ КБ «ПриватБанк») у розмірі 64904,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 травня 2014 року.

У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином, на час смерті - 4 жовтня 2013 року, не виконав.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором, ПАТ КБ "ПриватБанк" нарахував заборгованість у розмірі 116916,03 грн., з яких: 40353,30 грн. заборгованість за кредитом; 49221,61 заборгованість за відсотками; 3741,12 заборгованість з комісії; 23600,00 заборгованість з пені.

27 червня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на адресу Олександрівської державної нотаріальної контори за вих. № SAMDN7099 направив претензію кредитора, у відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України ( а.с. 49).

7 липня 2016 року Олександрівська державна нотаріальна контора повідомила, що після смерті ОСОБА_2, відкривалась спадкова справа за № 56/2014 від 01.04.2014 року, за заявою спадкоємця - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_4, який отримав спадщину ( а.с. 50).

28 грудня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" на адресу ОСОБА_1 направив лист-претензію, з вимогою сплатити заборгованість спадкодавця- Крикливого ОСОБА_3, що добровільно не виконано ( а.с. 51).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 608 Цивільного кодексу України: зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання за договором кредиту не є пов'язаним з особою боржника і може бути виконане іншою особою.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Судом встановлено, що після смерті 04.10.2013 року - ОСОБА_2, відкрилась спадкова справа за № 56/2014 від 01.04.2014 року, та спадщину отримав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз норм статей 1216,1218,1219,1231,1268,1269,1296,1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права - є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі, нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

За частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, який визначений у ст. 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим

Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії").

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

Проте, банк не надав до матеріалів справи допустимі та належні докази про склад і вартість майна, одержаного спадкоємцями у спадщину, в межах якого спадкоємець зобов'язаний за законом відповідати після смерті боржника.

Наявність лише факту заборгованості при недоведеності, визначених у ст. 1282 ЦК України, підстав для настання обов'язку спадкоємців, задовольнити вимогу кредитора не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. ст. 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором, передбачених ст. 1281 ЦК України, строків пред'явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Такий же правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 17 квітня 2018 року (справа №522/407/15-ц, провадження №14-53 цс 18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був обізнаний про смерть позичальника ОСОБА_2, зокрема, із повідомлення Олександрівської державної нотаріальної контори від 7 липня 2016 року про відкриття спадкової справи за заявою спадкоємця - ОСОБА_1 .

Проте, ПАТ КБ "ПриватБанк" лише 24 квітня 2018 року звернувся до суду із позовом до спадкоємця боржника.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої

вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4).

Таким чином, позивач, як кредитор, дізнавшись про відкриття спадщини боржника, пропустив строк пред'явлення вимог до спадкоємця, що прийняв спадщину, встановлений ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, позов ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового зору віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 83, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст 1281, 1282 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , № 305299, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2018 року.

Суддя Ю.В. Щербак