АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1845/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Апеляційного суду міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої АллиМихайлівни, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу з ОСОБА_6 та за спільні кошти ними придбано майно в інтересах їх сім'ї, яке має статус спільної сумісної власності подружжя, у тому числі і нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., що складаються з будівлі їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м., будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Придбане спільно майно було оформлено на ім'я чоловіка ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2005 та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 10.10.2005 в реєстровій книзі № 3з-226, за реєстрованим № 404з. Цей договір укладено за згодою дружини, викладеної у формі заяви, підпис посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., 22.08.2005 за реєстрованим № 3642. У березні 2016 року із інформаційної довідки № 55049524 від 14.03.2016 позивачу стало відомо, що рішенням державного реєстратора ( приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М) за індексним № 28571521 від 03.03.2016 р. та № 28570232 від 03.03.2016 право власності на належні їй та відповідачу ОСОБА_6 нежилі будівлі було зареєстровано за відповідачем ПАТ «Перший Український Міжнародний банк». Підставою виникнення права власності на спірне майно значиться договір іпотеки № 3686 від 15.09.2005. Оскільки вона, як дружина ОСОБА_6, не давала згоди на розпорядження (передачу) в іпотеку спірного майна, просила на підставі ст. 578 ЦК України, ст. ст. 60, 65 СК України визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_6 від 15 вересня 2005 року та скасувати державну реєстрацію права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на об'єкт нерухомого майна: будівлю їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м.; будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обстяжень від 03 березня 2016 року, прийняте державним реєстратором ( приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М).

Уточнивши позовні вимоги просила визнати недійсним договір іпотеки в частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та скасувати державну реєстрацію права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на об'єкт нерухомого майна (а.с. 80-84).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам позивача про те, що вказане у договорі іпотеки застереження є окремим договором, за яким відбувається розпорядження спільним майном, а тому на його укладення потрібна окрема згода іншого з подружжя. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним. Крім того, судом першої інстанції не надано жодної оцінки позовним вимогам щодо скасування державної реєстрації права власності на спірні об'єкти нерухомого майна та наведеним у позовній заяві підставам.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» Васильчиков І.В. заперечував, посилаючись на те, що подружжя ОСОБА_5 добровільно та усвідомлено вирішило питання про необхідність укладення договору іпотеки на нерухоме майно, при цьому дружина (позивач) надала таку згоду письмово під час укладення договору іпотеки, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В.

19 лютого 2018 року відповідач ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» подав заяву про відшкодування понесених судових витрат в сумі 144 грн., пов'язаних з направленням на адресу учасників справи та суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., та третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбу з 28 січня 1995 року (а.с. 8).

15 вересня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 342 900,00 доларів США для придбання нерухомого майна.

Того ж дня, 15 вересня 2005 року, з метою забезпечення виконання боржником зобов'язання між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася відповідати у повному обсязі за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникають з кредитного договору. Згідно з підпунктом 3.1. договору поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники (а.с. 23).

15 вересня 2005 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року придбано нерухоме майно: нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., що складаються з будівлі їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м., будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-12).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 вересня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передав банку в іпотеку нерухоме майно: нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., що складаються з будівлі їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м., будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року (а.с. 106-110).

Нотаріально посвідчену заяву про свою згоду на передачу в іпотеку чоловіком ОСОБА_6 нежилих будівель (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., що складаються з будівлі їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м., будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 надала дружина (позивач у справі) (а.с. 87). Позивач не оспорює дійсність свого підпису на вищезазначеній заяві.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову в задоволені позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації права власності немає.

Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, так і в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

У справі, яка переглядається, право спільної сумісної власності на нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з укладеного договору купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року.

Згідно зі статтею 578 ЦК України та статтею 6 Закону № 898-IV «Про іпотеку» для укладення договору іпотеки необхідною була згода співвласника нерухомого майна.

Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини у справі свідчать про те, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 вересня 2005 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передав банку в іпотеку нерухоме майно: нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., що складаються з будівлі їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м., будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що стане власністю іпотекодавця у майбутньому на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року. Сторонами договору іпотеки узгоджено порядок задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки та включено до його умов застереження про задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки (розділ 4 договору).

Таким чином, відповідне застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодавця та не потребує укладення окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

Позивачка, яка не є стороною оспорюваного правочину, надала нотаріально посвідчену письмову згоду чоловіку, ОСОБА_6, на передачу в іпотеку банку ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» нежилі будівлі (літ. Б, Ж), загальною площею 1194,00 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому в письмовій згоді зазначила про те, що вона погоджується з тим, щоб умови договору іпотеки визначались чоловіком самостійно. Підтвердила, що вона діє з власної волі, розуміючи значення своїх дій і такий правочин відповідає інтересам сім'ї.

Встановивши на підставі наданих сторонами доказів та у відповідності з встановленими судом фактичними обставинами справи, що на момент укладення між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 іпотечного договору була заява позивача - дружини іпотекодателя про надання дозволу на укладення іпотечного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подружжя добровільно та усвідомлено вирішило про необхідність укладання договору іпотеки на майно, яке є спільною сумісною власністю.

З огляду на ці обставини правових підстав, передбачених нормами статей 203, 215, 216, 219, 369 ЦК України, статті 65 СК України, для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, в тому числі, у частині пунктів, що складають застереження про задоволення вимог іпотекодержателя немає.

Посилання представника позивача у доводах апеляційної скарги про те, що вказане у договорі іпотеки застереження є окремим договором, за яким відбувається розпорядження спільним майном, а тому на його укладення потрібна окрема згода іншого з подружжя не знайшло свого підтвердження. Як свідчать умови укладеного між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6договору іпотеки від 15 вересня 2005 року, сторонами узгоджено порядок задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки та включено до його умов застереження про задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки (розділ 4 договору). Відповідне застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодавця та не потребує укладення окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Під час укладення іпотечного договору дружина іпотекодавця надала згоду на укладення чоловіком договору іпотеки на умов визначених ним самостійно, а відтак надала згоду на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження про задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не надано оцінки позовним вимогам щодо скасування державної реєстрації права власності на спірні об'єкти нерухомого майна є безпідставними, оскільки для скасування державної реєстрації прав на майно має передувати встановлення наявності порушених прав і законних інтересів позивача на спірне майно. У справі, яка переглядається, судом першої інстанції не встановлено порушення прав позивача на спірне майно з боку зазначених відповідачів, а тому підстави для задоволення позову в частині вимог про скасування державної реєстрації права власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на об'єкт нерухомого майна: будівлю їдальні (літ.Б), загальною площею 499,20 кв.м.; будівлю гаражу (літ. Ж), загальною площею 694,80 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи заяву відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про відшкодування понесених судових витрат в сумі 144 грн., пов'язаних з направленням на адресу учасників справи та суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до вимог статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

На виконання вимог закону відповідачем ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 з направлянням його копій на адреси інших учасників справи, про що свідчить список згрупованих рекомендованих відправлень з прикладенням фіскального чеку про оплату послуг поштового зв'язку в сумі 144,00 грн. Ці витрати, пов'язані з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Таким чином, з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 144,00 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 144,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: