233 № 233/208/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Центральна районна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просив скасувати наказ №11/012 від 29.12.2017 року про звільнення його з КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі в підрозділі КУ «ЦРЛ» на посаді прибиральника території; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2017 року по день ухвалення рішення; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.10.2001 року працював в КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» та займав посаду прибиральника території 0,5 ставки, електрика 0,25 ставки, сантехніка 0,25 ставки. 29.12.2017 року на підставі наказу №11/012 від 29.12.2017 року у звязку із скороченням штату працівників його було звільнено. Вважає звільнення незаконним оскільки його посади скорочувались з 31.12.2017 року, а його було звільнено раніше. В наказі про його звільнення не було обумовлено про посади, які він займав за сумісництвом: електрика та сантехника. Роботодавець не дотримався строку, встановленого законом, для попередження працівника про звільнення, та його не ознайомили з наказами, що стали підставою для звільнення, а саме: про оптимізацію мережі лікарняних закладів, про оптимізацію самого закладу, про скорочення штатних посад. В наказі про звільнення містяться відомості про те, що працівник звільняється з філії закладу, хоча трудові відносини у робітника були безпосередньо із самим закладом. В самому закладі аналогічна посада збереглася, проте роботодавець не врахував наявність у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі: вища кваліфікація, наявність статусу ветерана військової служби. Вважає, що звільнення його з посади було зумовлено неприязними стосунками з керівництвом. За час вимушеного прогулу позивач провів розрахунок середньої заробітної плати, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 101, 90 коп. та кількості робочих днів вимушеного прогулу. Незаконне звільнення призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, погіршилось його самопочуття, в звязку з чим моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач КУ «Центральна районна лікарня» надав відзив на позов, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме: посада, яку займав ОСОБА_1 була скорочена через те, що перед приєднанням до КУ «ЦРЛ» штатний розпис КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» було оптимізовано, зокрема скорочувались посади електрика, сантехніка, прибиральника території; працівника було завчасно попереджено про звільнення за 2 місяця, проте працівник відмовився ознайомлюватися з відповідним попередженням, наказом про скорочення посад; роботодавець отримав згоду профспілкового комітету з приводу звільнення позивача; на час звільнення в закладі були відсутні інші посади, які можна було б запропонувати працівнику; роботодавець видав два накази про звільнення з посади прибиральника території та з посад електрика і сантехніка, у день звільнення з робітником проведені необхідні розрахунки, в трудовій книжці робітника допущено помилку в частині невнесення відомостей про звільнення з посад електрика та сантехніка. КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» було припинено 30.12.2017 року, в звязку з чим скорочення посад відбулось в цей же день. Крім того, вважає, що оскільки роботодавець не порушував права робітника, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому зауважив, що роботодавець прийняв рішення звільнити конкретних працівників до проведення засідання профспілковим комітетом, роботодавець не вносив подання до профспілкового комітету про звільнення конкретних осіб, звільнення відбулось значно пізніше після дня одержання згоди профспілкової організації; ОСОБА_1 не запросили на засідання комітету профспілки. Крім того, позивача не було ознайомлено з наказом про скорочення посад, з попередженням про наступне звільнення, наказ про звільнення з посад електрика та сантехніка одразу не було видано; вказаний наказ та акти про відмову позивача від ознайомлення з наказом та попередженням були складені вже після звернення ОСОБА_1 до суду. Крім того, вказує на те, що на час скорочення його посади були інші посади, які не було йому запропоновано.

У запереченнях відповідач зазначив, що посилання в наказах та трудовій книжці ОСОБА_1 про те, що його було звільнено з філії КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» є помилкою робітника відділу кадрів; роботодавець за три місяці подав до профспілкової організації відповідні списки працівників, посади яких скорочуються; профспілковий комітет вчасно розглянув подання роботодавця та надав письмову згоду на звільнення працівників закладу. ОСОБА_1 було запрошено на засідання профспілкового комітету в усній формі та він був присутній на засіданні комісії. Отримавши згоду профкому, роботодавець видав накази про попередження вказаних робітників про наступне звільнення. Нові вакансії, що вводилися одночасно із скороченням посад, стосувалися лише щодо окремих фахівців, які їх зайняли одразу за переводом до КУ «ЦРЛ». Новий штатний розпис для стоматологічного відділення КУ «ЦРЛ» складав правонаступник КУ «ЦРЛ».

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.07.2018 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про збільшення розміру позовних вимог залишено без розгляду.

Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між іншим, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною першою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Судом встановлено, що 01.12.1999 року ОСОБА_1 було прийнято до Міської стоматологічної поліклініки №2 на посаду завгоспу на 0,5 ставки. 02.06.2003 року його було переведено на посаду прибиральника території на 0,5 ставки постійно. 21.07.2003 у звязку з реорганізацією стоматологічної поліклініки №2 позивача звільнено для подальшої роботи в МСП №1. 21.07.2003 року ОСОБА_1 прийнято за переведенням до МСП №1 на посаду прибиральника території на 0,5 ставки. 21.07.2003 року позивачу дозволено 0,25 ставки роботи за суміщенням на посаді електрика та 0,25 ставки на посаді сантехніка. 16.06.2011 року згідно з рішенням Костянтинівської міської ради №6/7 -151 від 26.05.2011 року назва «Міська стоматологічна поліклініка №1» змінено на комунальну установу охорони здоровя «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» Костянтинівської міської ради. 29.12.2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у звязку із скороченням штатів при реорганізації закладу ст. 40 п. 1 КЗпП України на підставі Наказу №11/012 від 21.12.2017 року. Вказані обставини справи підтверджуються трудовою книжкою АС №642277.

Звільненню ОСОБА_1 передувало рішення Костянтинівської міської ради від 14.09.2017 року №6/78-1424, відповідно до якого було вирішено здійснити реорганізацію шляхом приєднання до комунальної установи «Центральна районна лікарня» юридичних осіб, зокрема КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» Костянтинівської міської ради.

На виконання вказаного рішення КУ «Центральна районна лікарня» винесла наказ №01-06/39 від 21.09.2017 року, в якому вирішила здійснити реорганізацію КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» Костянтинівської міської ради шляхом приєднання до КУ «ЦРЛ» у статусі відділення до 01.01.2018 року.

В цей же день КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» винесла наказ №03/039, в якому, посилаючись на відповідне рішення Костянтинівської міської ради та наказ КУ «ЦРЛ», наказав провести оптимізацію штатів, а саме: провести скорочення штатних посад з 01.01.2018 року та виключити зі штатного розпису філію КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» як структурного підрозділу МСП м. Костянтинівка з 01.01.2018 року; приєднати до КУ «ЦРЛ» структурні підрозділи КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» з 01.01.2018 року. Наказом КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» №03/041 від 26.09.2017 року виключено зі штатного розпису з 01.01.2018 року ряд посад, зокрема посада прибиральника території (філія) 0,5 ставки, слюсаря - сантехника (філія) 0,25 ставки, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 2 розряду (філія) 0,25 ставки; введено в штатний розпис з 01.01.2018 року посади, зокрема кастелянки.

Філіал міської стоматологічної поліклініки №1 було утворено з 20.07.2003 року на підставі наказу №112 від 10.07.2003 року Костянтинівського державного територіального медичного обєднання, відповідно до якого філіал організовано на базі колишньої міської стоматологічної поліклініки №2. ОСОБА_1 було прийнято за переведенням з МСП №2 для подальшої роботи в МСП №1 з 01.07.2003 року на підставі наказу №03/25 від 21.07.2003 року Міської стоматологічної поліклініки №1. У вказаному наказі відсутнє посилання на те, що ОСОБА_1 прийнято на роботу саме до філії.

Відповідно до статуту КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» Костянтинівської міської ради у склад МСП входила філія міської стоматологічної поліклініки, яка включає в себе терапевтичні, хірургічний та інші кабінети.

Хоча ОСОБА_1 мав основне місце праці за адресою колишньої міської стоматологічної поліклініки №2 (філія), проте після обєднання МСП №2 та МСП №1, відповідний структурний підрозділ (філія) зареєстровано не було. Вказані обставини визнаються сторонами. Крім того, штатний розпис КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» не передбачав окремо посади для філії або відокремленого підрозділу, а був єдиним для всієї установи.

Відповідно до штатного розпису КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» на 01.01.2017 року в установі була передбачена посада прибиральника території кількістю штатних одиниць 1,50. Разом з тим, при проведенні оптимізації штатів вирішено провести скорочення штатних посад з 01.01.2018 року та виключити зі штатного розпису філію КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» як структурного підрозділу МСП м. Костянтинівка з 01.01.2018 року.

З наведеного випливає, що звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральника території саме філії є помилковим. Разом з тим, вказана помилка стала причиною того, що при звільненні ОСОБА_1 з посади прибиральника території філії не було враховано, що скорочувалась не сама посада прибиральника території філії, а 0,5 ставки однієї посади прибиральника території юридичної особи КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка», в звязку з чим роботодавець не провів перевірку наявності у осіб, які одночасно займали посади прибиральника території КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка», переважного права на залишення на посаді.

На посаді прибиральника території працювали наступні особи: ОСОБА_4 з 27.08.2014 року, який обіймав ставку 1,00, а також ОСОБА_1, який працював саме в КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» з 21.07.2003 року та обіймав ставку 0,5 прибиральника території, та за сумісництвом посад додатково 0,5 ставки.

27.09.2017 року листом №01-05/161 роботодавець повідомив представника профсоюзного комітету про скорочення посад в установі та подано список співробітників, що підлягають звільненню.

Відповідно до протоколу №20 засідання профкому КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» питання щодо надання згоди на звільнення працівників у звязку із скороченням їх посад вирішувалось 11.10.2017 року. У протоколі відсутні відомості про те, чи були присутні вказані працівники на засіданні.

Профспілковий комітет не перевіряв наявність переважного права на залишення на роботі ОСОБА_1 перед ОСОБА_4, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 представника профспілкового комітету, який повідомив, що комітетом не досліджувалась особиста справа ОСОБА_4, а лише ОСОБА_1

Листом від 12.10.2017 року профспілковий комітет повідомив роботодавця про те, що ним надано згоду на звільнення працівників установи, в тому числі ОСОБА_1

27.10.2017 року Наказом КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» №03/045 зобовязано попередити співробітників установи про наступне вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України , в тому числі ОСОБА_1, та складено відповідне попередження.

Свідок ОСОБА_6 надав показання про те, що 27.10.2017 року всіх осіб, що підлягали звільненню, запросили до кабінету головного лікаря, де той зачитав повідомлення про ліквідацію поліклініки та скорочення посад. Осіб, що підлягали звільненню по черзі викликали та відбирали підписи. На зборах були присутні члени профкому, ОСОБА_1 прийшов на засідання пізніше.

27.10.2017 року працівниками установи складено акт про те, що ОСОБА_1 І,Ш. відмовився підписувати документ на підтвердження того, що він ознайомлений з наказом №03/045 від 27.10.2017 року та попередженням №01-05/194 від 27.10.2017 року.

А отже, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача про те, що роботодавець прийняв рішення звільнити конкретних працівників до проведення засідання профспілковим комітетом, роботодавець не вносив подання до профспілкового комітету про звільнення конкретних осіб, звільнення відбулось значно пізніше після дня одержання згоди профспілкової організації, а позивача не було ознайомлено з наказом про скорочення посад та з попередженням про наступне звільнення є необґрунтованим.

Також позивачем залишилось не доведеним те, що наказ про звільнення з посад електрика та сантехніка одразу не було видано, а також те, що вказаний наказ та акти про відмову позивача від ознайомлення з наказом та попередженням були складені вже після звернення ОСОБА_1 до суду.

Згідно з ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Суд не бере до уваги посилання позивача про те, що ОСОБА_4 мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці в звязку з тим, що ОСОБА_1 тривалий час перебував на лікарняному, та відповідно до висновку Міжрайонної офтальмолого - кардіологічної МСЕК м. Краматорськ (довідка АВ №0868900 від 16.05.2017 року) йому протипоказана важка фізична праця, а ОСОБА_4 виловлювалась подяка за сумлінну працю, оскільки лише той факт, що працівник хворів та в звязку з цим не працював, не може свідчити про меншу продуктивність його праці, посада прибиральника території не передбачає важку фізичну працю та ОСОБА_1 як і ОСОБА_4 в звязку з ювілейними датами висловлювалися подяки за сумлінну працю.

Суд не бере до уваги наявність у ОСОБА_1 вищої військово-спеціальної освіти, оскільки це не свідчить про його більш високу кваліфікацію на посаді прибиральника території, та наявність статусу ветерана військової служби, оскільки вказаний статус не свідчить про наявність переваги в залишенні на роботі відповідно до п. 5, 9 ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Разом з тим, роботодавець не врахував, що ОСОБА_1 має більш тривалий безперервний стаж роботи в КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка», в звязку з чим має перевагу в залишенні на роботі.

Враховуючи наведене, суд не бере до уваги посилання позивача щодо відсутності пропозиції роботодавця працівникові про іншу роботу в тій самій установі, оскільки вказана вимога закону має бути виконана за наявності підстав для звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Враховуючи те, що судом встановлено, що ОСОБА_1 було незаконно звільнено з КУОЗ «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» та в КУ «ЦРЛ» збереглося його попереднє місце роботи, суд дійшов висновку про необхідність визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної установи охорони здоровя «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» № 11/012 від 21.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прибиральника території в Комунальній установі «Центральна районна лікарня» з 29 грудня 2017 року та поновити його на попередньому місці роботи прибиральником території в Комунальній установі «Центральна районна лікарня».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р., нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи складала 101 грн. 90 коп. Вказані обставини позивач та відповідач визнали в судовому засіданні, в звязку з чим вони не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

За період вимушеного прогулу з 01.01.2018 року по день винесення рішення 06.09.2018 року минуло 172 робочих днів.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З наведеного випливає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу без відрахування податків і обовязкових платежів складає 17526 грн. 80 коп. (101 грн. 90 коп. * 172 робочих дня вимушеного прогулу), який має бути стягнутий з Комунальної установи «Центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступень вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, зважаючи на те, що ОСОБА_1 втратив єдине джерело доходу внаслідок винних дій відповідача, що викликало у нього моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткові зусилля для організації свого життя, судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. А отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Думка представника відповідача щодо недоведеності моральних страждань позивача не відповідають матеріалам справи, адже порушення трудових прав, гарантованих Конституцією України, а саме: захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України), завжди спричиняє моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагає від робітника додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховані глибина таких страждань та ступень вини відповідача.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору щодо вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 гр. 80 коп. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 193 грн. 37 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 274-279, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунальної установи «Центральна районна лікарня» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної установи охорони здоровя «Костянтинівська міська стоматологічна поліклініка» № 11/012 від 21.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 на посаді прибиральника території в Комунальній установі «Центральна районна лікарня» з 29 грудня 2017 року.

Поновити ОСОБА_1 на попередньому місці роботи прибиральником території в Комунальній установі «Центральна районна лікарня».

Стягнути з Комунальної установи «Центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу без відрахування податків і обовязкових платежів у розмірі 17526 (сімнадцяти тисяч пятисот двадцяти пяти) грн. 80 коп.

Стягнути з Комунальної установи «Центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп.

Стягнути з Комунальної установи «Центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 193 (ста девяносто трьох) грн. 37 коп.

Стягнути з Комунальної установи «Центральна районна лікарня» в дохід держави судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 (семисот чотирьох) грн. 80 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 14 вересня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_7, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: комунальної установи «Центральна районна лікарня», місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, буд. 161, .

Суддя