ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року м. Чернівці

справа № 713/842/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні криницею шляхом відновлення її попереднього стану, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 у січні 2017 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні криницею шляхом відновлення її попереднього стану, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами. Він проживає в АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1 проживає по сусідству з ним по АДРЕСА_2.

В господарстві позивача по АДРЕСА_1 є криниця, водою з якої його сім'я користувались, як для побутових так і для життєво необхідних потреб. Однак, починаючи з квітня 2016 року, вони не можуть користуватись водою із криниці, оскільки, ОСОБА_1 створив в цьому перешкоди, а саме, самовільно, без дозволу сільської ради та відповідних органів, збудував вигрібну яму, з якої нечистоти потрапляють до його криниці і вода є непридатною для вживання та використання. Виявивши неприємний смак та запах води, позивач звернувся до ОСОБА_1 з проханням не користуватися вигрібною ямою, оскільки це впливає на якість води в його криниці. Однак, відповідач відреагував на це образами та погрозами. Позивач неодноразово звертався у відповідні установи для проведення аналізу води і було виявлено, що якість води не відповідає встановленим нормам. Враховуючи це, позивач та члени його родини не можуть користуватися водою із власної криниці та змушені брати воду в господарстві матері позивача.

Провадження 22-ц/822/2/18 Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 30 Доповідач Перепелюк І.Б.

Позивач вважає, що внаслідок цього йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 15000грн.

На основі викладеного, позивач просив зобов'язати ОСОБА_1 усунути йому перешкоди в користуванні криницею в АДРЕСА_1, шляхом демонтування вигрібної ями, припинення її експлуатації та відновлення його криниці до попереднього стану, а саме, зобов'язати відповідача викачати з криниці воду, провести очистку, санацію та дезінфекцію, при відсутності результату після проведених робіт - викопати нову криницю та стягнути моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., стягнути витрати на проведення технічного звіту з інженерно-геологічного обстеження в сумі 2240,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні криницею шляхом демонтування вигрібної ями та припинення її експлуатації, яка розташована в АДРЕСА_2, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Вижницького районного суду від 08 грудня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами. Посилається на те, що позивачем не доведено і той факт, що якість води погіршилась внаслідок використання відповідачем вигрібної ями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Вижницького районного суду скасувати в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Посилаючись на обставини, зазначені в позові, вважає свої вимоги обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вигрібна яма, яка розташована на земельній ділянці ОСОБА_1, побудована з порушенням вимог та правил, які визначені законом щодо побудови вигрібних ям та без отримання дозволу на її будівництво.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1, фактично є власником даного житлового будинку, однак не зареєстрував право власності на житловий будинок та прилеглу до нього земельну ділянку, що підтверджується довідкою Карапчівської сільської ради №1183 від 23 вересня 2016 року.

З технічного паспорту на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 вбачається, що технічний паспорт видано ОСОБА_2 на житловий будинок літ.А, 1991 року побудови з господарськими будівлями та побутовими спорудами: літ.Б - літня кухня; літ.В, Г, Д (д), Е - Сарай; літ.Є - убиральня; літ.Ж - гараж; літ.К - колодязь, 2010 року побудови.

Відповідно до п.п.6 п. 3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24 травня 2001 року ( остання редакція 29 січня 2013 року), не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року №443 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», обов'язок громадян по введенню в експлуатацію новоствореного майна покладено на об'єкти будівництва, які побудовані після 05 серпня 1992 року і об'єкти нерухомості, що побудовані до цієї дати не потребують введення в експлуатацію.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2, та земельної ділянки, площею 0,6000га, цільове призначення: 1 - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 2 - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Серія НОМЕР_1 від 14 січня 2008 року та копією державного акту на право власності на землю Серія НОМЕР_2, виданого 26 березня 2002 року на підставі рішення №13-Д від 06 лютого 2002 року виконкому Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №69.

З технічного паспорту на житловий будинок ОСОБА_1 вбачається, що у його власності є житловий будинок літ.А, по АДРЕСА_2, з господарськими будівлями та побутовими спорудами: літ.Б - літня кухня; літ.В, Г, Д, Е - Сарай; літ.Ж - убиральня; літ.К - колодязь, літ.В.я. - вигрібна яма, «стіни- з/ бетон».

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є власниками житлових будинків та належних до них земельних ділянок. На земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить позивачу ОСОБА_2 розташована криниця. На земельній ділянці, яка розташована в АДРЕСА_2 та належить відповідачу ОСОБА_1 розташована вигрібна яма.

При зверненні до суду ОСОБА_2 зазначав, що починаючи із квітня 2016 року, вони не можуть користуватись водою із криниці, оскільки, ОСОБА_1 створив в цьому перешкоди, а саме, самовільно, без дозволу сільської ради та відповідних органів, збудував вигрібну яму, з якої нечистоти потрапили в його криницю і вода стала непридатною для вживання та використання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права чи інтересу.

Кожен має право на безпечне для життя і здоров»я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди (ч. 1 ст. 50 Конституції України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 90, 91 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно зі ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов'язки громадян, які пов'язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов'язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.

Згідно ст.ст. 4, 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище. Громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм, а при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Пунктом 1.1. Наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) - це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Відповідно до п.п. 2.21, 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про затвердження державних санітарних норм та правил утримання населених місць» від 17 березня 2011 року № 145, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах), вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

З акту обстеження вигрібної ями ОСОБА_1 та криниці ОСОБА_2 від 2016 року вбачається, що комісією проведено обстеження земельної ділянки, на якій розташована вигрібна яма ОСОБА_1 по АДРЕСА_2. Нижче вигрібної ями вниз знаходиться криниця ОСОБА_2, відстань від вигрібної ями до криниці становить 34 м. Виливів на поверхню з вигрібної ями не виявлено.

З відповіді Вижницької РДА №01.34-935 від 02 липня 2016 року вбачається, що Вижницька РДА розглянула лист Карапчівської сільської ради від 10 червня 2016 року №649 щодо обстеження вигрібної ями ОСОБА_2, а також кладовища та проектованого сміттєзвалища в с.Бабине. За результатами розгляду, вигрібна яма влаштована згідно «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» від 17 березня 2011 року №145 встановлено відстань від криниці скаржника ОСОБА_2 до малих локальних очисних споруд ОСОБА_1 становить 34 м., санітарно-захисна зона дотримується (згідно санітарних норм відстань повинна становити не менше 20 м.). Санітарно-захисна зона від території кладовища до житлових будинків у с.Бабине недотримується, згідно державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2028-99 повинна бути не меншою 300м., а дозвільно-погоджувальна документація не погоджена з відповідними службами.

Актом обстеження вигрібної ями збудованої біля житлового будинку ОСОБА_1 від 18 липня 2017 року встановлено, що верх вигрібної ями забетонований, отвори (два) для викачки нечистот накриті металічними кришками, які приварені, зварочні шви свіжі.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вигрібна яма ОСОБА_1 побудована з порушенням вимог та правил, які визначені законом для побудови вигрібних ям.

Частино 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що Кабінетом Міністрів України визначено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких, об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Пунктом 6 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 406 від 7 червня 2017 року визначено, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те що вигрібна яма побудована ОСОБА_1 без дозволу на таке будівництво.

В матеріалах справи наявні результати досліджень питної води. Згідно результату №55 санітарно-мікробіологічного дослідження від 24.05.2016р. питної води з криниці ОСОБА_2 станом на 19.05.2016р. вбачається, що є відхилення від норми та питна вода не відповідає встановленим нормам, що підтверджується копіями результату та протоколу. З результату №38 санітарно-мікробіологічного дослідження та протоколу №95 дослідження питної води від 22.03.2017р. вбачається, що вода в криниці ОСОБА_2 станом на 22.03.2017р. придатна для використання, показники води з криниці в нормі та відповідають вимогам, що підтверджується копіями результату та протоколу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на висновки та рекомендації зазначені в технічному звіті з інженерно-геологічного обстеження ПП ОСОБА_3, та зазначив, що криниця позивача ОСОБА_2 і вигрібна яма відповідача ОСОБА_1 розташовані на легкосуглинкових ґрунтах, в яких зафіксовані гуртові води «верховодки», напрямок руху яких відбувається від вигрібної ями домогосподарства АДРЕСА_2 в напрямку криниці домогосподарства АДРЕСА_1, та в подальшому без належного встановлення та місця розташування вигрібної ями на вказаному місці, буде призводити до перенесення шкідливих речовин з вигрібної ями до криниці позивача.

Однак, такі висновки ґрунтуються на припущеннях. Як зазначив в апеляційній скарзі ОСОБА_1, технічний звіт складений без дослідження на місцевості вигрібної ями та земельної ділянки, звіт не містить дати та місця його складання. Отже, на думку колегії суддів, його слід оцінювати критично. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, із змінами внесеними згідно з постановою пленуму ВСУ №2 від 19 березня 2010 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже обов'язок доказування порушень права лежить на позивачеві ОСОБА_2

З акту Карапчівської сільської ради №2531 від 02 грудня 2016 року вбачається, що комісія в складі землевпорядника Карапчівської сільської ради Миронка М.В., представника сільської ради, депутата Тесліцької Н.І., депутата сільської ради Чибіра В.І. в присутності ОСОБА_2 та ОСОБА_7, склали даний акт про те, що зі слів ОСОБА_2 дійсно бере та користується (вживає) питною водою з криниці матері ОСОБА_7, в зв'язку з непридатністю до вживання води з власної криниці.

З викопіровки земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що виділені господарства на карті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносяться до шифру 24г-І (Дерново-підзолисті поверхнево-оглеєні слабо змиті, легкосуглинкові грунти), рівні ділянки і схили крутизною до трьох градусів.

Відповідно до п. 2 постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 13 березня 2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 заявляв клопотання про проведення експертизи, ухвалою Вижницького районного суду від 18 вересня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 березня 2018 року у даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, обов'язок оплати покладено на ОСОБА_2

Листами Спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр», №387 від 30 жовтня 2017 року, №79/2 від 22 жовтня 2018 року експертизу повернуто без виконання у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконав свій обов'язок по оплаті за проведення експертизи, тим самим усунувся від доказування порушення його прав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв'язку між тим що ОСОБА_1 збудував та використовує вигрібну яму та тим, що питна вода в криниці ОСОБА_2 не відповідає встановленим нормам.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не підтверджені належними та допустимими доказами, немає підстав і для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи зазначені обставини, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати в частині задоволених позовних вимог, оскільки недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та відмовити у задоволені цих вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені положення, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 715грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.376, ст.384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні криницею - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 715грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 листопада 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді : (підписи)

Вірно з оригіналом :