Справа № 196/1307/18
№ провадження 2/196/507/2018
16 листопада 2018 року смт.Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої - судді Гудим О.М.
за участю секретаря - Шевченко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Царичанська селищна рада Дніпропетровської області, про втрату права користування житлом,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Царичанська селищна рада Дніпропетровської області, про втрату права користування житлом.
На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем в даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 року розірвано. Від шлюбу у них мається двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір'ю.
Він є власником квартири №15 в буд.87 а по вул.Царичанська смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, по договору дарування, посвідченого нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори 17.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2025. ОСОБА_2 зареєструвалася в даній квартирі після реєстрації шлюбу 19.04.2010 року.
ОСОБА_2 вже тривалий час не проживає в квартирі і не бажає добровільно знятися з реєстрації, що значно обмежує його законні права, а саме: він не може оформити житлову субсидію.
Відмова ОСОБА_2 в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання змушує звернутися його до суду з даним позовом.
Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.15, 16, ч.1 ст.29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, прохає суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №15 в буд.87 а по вул.Царичанська смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 в квартирі №15 в буд.87 а по вул.Царичанська смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою підтримує повністю, відмовляється від вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні змінені позивачем позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була сповіщена про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Оскільки відповідач була належним чином сповіщена про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує).
Представник третьої особи Царичанської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі ОСОБА_1 є її рідним сином, а відповідач ОСОБА_2 - її невісткою, яка в серпні 2015 року зібрала всі свої речі і поїхала до своєї матері та більше не поверталася.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 є її рідним братом та ОСОБА_2 його дружина, яка більше двох років в квартирі не проживає. В серпні 2015 року ОСОБА_2 зібрала свої речі і виїхала та більше не поверталася.
Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно п.40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").
Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 17.07.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-2025, позивач ОСОБА_1 є власником квартири №15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.16).
При цьому, в спірній квартирі крім позивача зареєстрована, але не проживає його колишня дружина ОСОБА_2, відповідач в даній справі, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання серії ІН №066051 від 23.06.2015 року (а.с.10).
Відповідно до довідки Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 24.03.2016 року №185 ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: с.Ромашки вул.Тельмана, 20 Мелітопольського району Запорізької області (а.с.13).
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованою в квартирі №15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, проте в квартирі не мешкає без поважних причин, особистих речей в ній не має, оплату комунальних послуг не здійснює.
Отже, дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні йому користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним йому на праві власності майном, у вигляді квартири №15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, є неправомірними та такими що порушують його законні права та інтереси, передбачені ст.41 Конституції України.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Оскільки, відповідач своїми діями порушив законні права та інтереси позивача, то у відповідності зі ст.391 ЦПК України, позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду у разі: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з якого вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи, що позивач як власник спірної квартири №15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, не порушує прав фізичних та юридичних осіб, за захистом своїх прав звернувся до суду, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, зустрічних позовних вимог також, крім того, відповідач без достатніх підстав до нині зареєстрована за адресою квартири, в ній не проживає, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку знайшли своє підтвердження, а тому можливо усунути для позивача перешкоди в користуванні квартирою №15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, шляхом зняття її з реєстраційного обліку.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Позивач ОСОБА_1 в заяві про розгляд справи у його відсутність відмовився від вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, а тому судовий збір слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.379, 386, 391 ЦК України, ст.с.4, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-285, 354, п.п.15 п.15 ч.1 Перехідних положень Розділ ХІІІ ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Царичанська селищна рада Дніпропетровської області, про втрату права користування житлом, задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану за адресою: вул.Царичанська, кв.№15 буд.№87 а смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв.№15 буд.№87 а по вул.Царичанська в смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, шляхом зняття її з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: вул.Царичанська, кв.№15 буд.№87 а смт.Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області.
Судовий збір залишити за позивачем.
Копію заочного рішення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу ОСОБА_2 протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуюча: О.М.ГУДИМ