КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження 22-ц/824/391/2018 головуючий у І інстанції:Шереметьєва Л.А.
справа №760/4973/18 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

20 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О..

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживача кредитних послуг та визнання кредитного договору недійсним,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась з вищенаведеним позовом та просила -

визнати недійсним Кредитний договір від 28 липня 2006 року та Договір іпотеки від 28 липня 2006 року, укладений між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» (надалі банк та/або відповідач).

визнати іпотеку квартири загальною площею 29,40 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за договором іпотеки від 28 липня 2006 року, укладений між нею та відповідачем;

визнати недійсним Договір поруки від 28 липня 2006 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_3;

визнати припиненою поруку за Договором поруки від 28 липня 2006 року між відповідачем та ОСОБА_3

22 лютого 2018 року ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що їй належить.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року заяву задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою банк звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що спір між сторонами виник стосовно дійсності договору іпотеки, тобто має немайновий характер і тому застосовані судом забезпечення позову, є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначає, що заявником не наведено обставин, які б свідчили про існування загрози неможливості виконання чи ускладнень у виконанні рішення суду у разі задоволення позову за відсутності заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - ОСОБА_4 вказує на те, що у разі набуття прав власності відповідачем на предмет іпотеки і його подальшій реалізації третім особам, при задоволенні позову здійснити повернення квартири буде вкрай складно.

В судове засіданні представник апелянта Янчук А.А. підтримав свою позицію.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлено.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача можуть привести до утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія апеляційного суду не може погодитись з такими висновками виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, предметом спору є визнання недійсним Кредитного договору №866-005/06Р від 28 липня 2006 року, укладеного між сторонами, а також визнання недійсним Договору іпотеки №866-005/06Р від 28 липня 2006 року.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З роз'яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006 року &q?аї;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?ст; вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

В цій справі предметом спору є визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, при цьому питання про застосування наслідків недійсності укладених правочинів позивачем не порушено, тобто заявлено позов не майнового характеру.

Порушуючи питання про забезпечення позову, позивач просить накласти арешт на майно - предмет іпотеки та заборонити вчиняти дії, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що допускаючи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно квартири, суд першої інстанції не дав оцінку доводам заяви про забезпечення позову та доказам на підтвердження наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги та обставинам, на яких вони ґрунтуються, і доказам, які наведені на їх підтвердження.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення, до якого відноситься й оскаржувана ухвала суду першої інстанції, повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині серед іншого є порушення норм процесуального права. При цьому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.374, 376, 379, 380-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 рокускасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: