Справа № 212/7221/18
У Х В А Л А

24 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018 року позивач звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вивчивши подану заяву та долучені документи, прихожу до висновку, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177, 311 ЦПК України.

В порушення ч.3 п. 10 ст.175 ЦПК України відсутні підтвердження заявника про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення п. 2 ч. 3ст. 175 ЦПК України позивач вказуючи ІПН відповідача, не зазначає чи це ідентифікаційний код юридичної особи, який міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, оскільки, як вбачається з позову відповідач є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України. Крім того, на підтвердження цього факту не надає Витяг з зазначеного реєстру.

В порушення п. 3 ч. 3ст. 175 ЦПК України у позові відсутній обґрунтований розрахунок сум, які позичав просить стягнути з відповідача, що також є обов'язковою вимогою до позовної заяви.

Крім того, позовна заява не містить, як того вимагає ЦПК України, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

До позову додано копію Претензії, яка була адресована позивачем до відповідача, але у позовній заяві не зазначено про даний факт звернення у зв'язку з обставинами, що виникли та яку було надано відповідь. (п. 6 ч. 3ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 175 ЦПК України, позовна заява має містити вказівку на фактичну підставу позову, але не вимагає посилання на норму права, що регулює дане спірне правовідношення (правова підстава позову). Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Однак, позивачем вказані вимоги не виконані.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов'язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному Законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору. А у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З позову незрозуміло чому в якості позивача по справі зазначено лише ОСОБА_2, як власника автомобілю, коли як з Наряд заказу доданого до позовної заяви вбачається, що замовником послуг є ОСОБА_4. Позивач посилається на даний доказ як на підставу позову, але не обґрунтовує участі остатнього у виниклих спірних правовідносинах.

Крім того, доказами доданими до позову не підтверджено факт отримання відповідачем від позивача коштів за замовлені послуги, а саме за ремонт автомобілю. А ні у Наряд заказі, а ні у акті виконаних робіт не міститься інформації про сплату коштів за послуги.

Крім того, слід зазначити, що суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, може скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним вмотивованим клопотанням про витребування доказів.

З огляду на вищевикладене, позивачу слід надати документ на підтвердження факту придбання ним відповідних послуг (договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов'язання, чек, касовий ордер) з зазначенням щодо вартості та сплати, оскільки зміст позову та додані до нього документи, без надання позивачем зазначених доказів, унеможливлює визначення сторін між яким виникли спірні правовідносини.

В порушення п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

В порушення п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивач не зазначив щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів вказаних доказів.

Також, у порушення ч. 2 ст. 95 ЦПК України надані копії письмових доказів належним чином не засвідчені.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Вказуючи на належність засвідчення копії суд зазначає, що ксерокопія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої печаті), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Не зазначаючи вказаних вище обставин та доказів, які є обов'язковими при розгляді справ даної категорії, позивач порушує право відповідача на захист, оскільки незрозумілість, нечіткість обставин, якими обґрунтовуються заявлені вимоги до нього, позбавляє його можливості оформлення відзиву відповідно до вимог ЦПК України.

На підставі п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 зі змінами, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Таким чином, позивач не вказав в чому полягає заподіяна йому моральна шкода, які саме дії та/або бездіяльність відповідача, на думку позивача, є неправомірними та не надано розрахунків на підтвердження заявлених вимог щодо моральної шкоди.

Позивачем не зазначені докази в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди; не надано розрахунків на підтвердження заявлених вимог щодо моральної шкоди, а саме з чого виходив позивач, вимагаючи в відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Також, слід зазначити, що у позові маються розбіжності. Визначаючи ціну позову, позивачем зазначено 25 000,00 грн. як вимоги морального характеру, але у прохальній частині зазначено суму моральної шкоди 20 000,00 грн.

Позивач вважає, що за заявленими ним позовними вимогами, він звільнений від сплати судового збору згідно правил Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до частини 3ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, позивачем у позові заявлено вимоги, які стосуються не тільки поновлення порушеного права, а і вимога про стягнення моральної шкоди.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при обєднанні в одній заяві кількох позовних вимог, судовий збір сплачується в розмірі визначеному ставками, встановленими для відповідних позовів, за кожну таку вимогу окремо.

Враховуючи вказане та те, що позивач заявляє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, ним не сплачено судовий збір, підстав для звільнення від сплати не зазначено, а тому останньому слід сплатити за дану позовну вимогу судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, суд приходить до висновку, що заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк у десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду оновленого позову, із вказанням обставин на які суд вказує у цій ухвалі й зазначивши докази у їх підтвердження.

У випадку не усунення у вказаний строк недоліків позовної заяви, така заява буде вважатися неподаною і суд поверне її позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 95,134,175,177,185 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без руху, надавши строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, визначивши такий термін у 10 (десять) днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали.

Розяснити позивачу, що у разі невиконання ухвали в зазначений строк позовна заява буде вважатись неподаною та буде повернена йому зі всіма доданими до неї документами.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ухвала суду складена та підписана 24.09.2018 року

Суддя: О. Н. Борис