Справа №639/4381/18
Провадження №2/639/1776/18
23 листопада 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря Кузнецової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання , -
15.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме в буд. 49 по вул. Руденка у м. Харкові та примусово зняти з реєстраційного обліку у будинку позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 49 по вулиці Руденка у м. Харкові. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу від 17.03.2005 року та довідкою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер №9813483 від 01.04.2005 року та технічним паспортом. Відповідно до договору купівлі-продажу власниками будинку були ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 діяв від їх імені по довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_5 від 18.03.2004 року за № 336. В п.6 цього Договору, в примітці, було закріплено обовязок продавців знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру до 17.04.2005 року. Колишні власники будинку ОСОБА_3І та ОСОБА_4 виконали свої обовязки та знялися з реєстраційного обліку в добровільному порядку. А член їхньої сім'ї, відповідач ОСОБА_2 з 2005 року і до цього часу зареєстрований та не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, в зазначеному будинку не проживав та не з'являється.
ОСОБА_3І та ОСОБА_4І відчуживши ОСОБА_1 3.І. будинок №49 по вул. Руденка в м. Харкові, стали колишніми власниками будинку, а член їхньої сім`ї - відповідач ОСОБА_2 не знявся з реєстрації, право користування житловим приміщенням втратив з припиненням права власності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, втратив право на користування спірним житловим приміщенням внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Цей факт підтверджується актом дільниці №25 Новобаварського району м. Харкова, висновком Новобаварського відділу поліції ГУ НП України в Харківській області, копіями квитанцій за рік про сплату комунальних послуг.
Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача, чим об'єктивно порушуються права позивача, яка вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.09.2018 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Призначено судове засідання.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала вступне слово, посилаючись на обставини, викладені в позові та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, у звязку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
В судовому засіданні на підставі досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, в судовому засіданні встановлено, що власник будинку позивач ОСОБА_1 має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження домоволодінням №49 по вул. Руденка в м. Харкові, її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 за даною адресою, за якою він не проживає з 2005 року, тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання домоволодіння. При цьому ОСОБА_2 не має права власності на вищевказане домоволодіння, в судове засідання не зявилася, відзиву не надав та не довів протилежних обставин, поважності причин його не проживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку №49, який розташований по вул. Руденка в м. Харкові, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. У звязку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за вищевказаною адресою задоволенню не підлягає.
У звязку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,ст.ст. 156 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку №49, який розташований по вул. Руденка в м. Харкові.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт серії МК №376297, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 28.01.1997 року, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: м. Харків, Руденка, буд. 49;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_10.

Повне рішення складено 28.11.2018 року.

Суддя Н.В.Баркова