Справа № 457/725/18
провадження №2/457/276/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.,

при секретарі - Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації.

Позивач мотивує позов тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 загальної площею 51,3 м. кв. Разом з нею у даній квартирі проживає її чоловік ОСОБА_3 Крім цього, у квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, який не проживає разом з ними у цій квартирі понад десять років. На даний час він проживає за кордоном. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. У заяві вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 1998 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, остання купила квартиру АДРЕСА_1. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 вбачається, що у квартирі № 28 зазначеного будинку зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3,ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Виходячи з аналізу даної норми, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин.

Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи, а саме: позовної заяви, актів № 180 від 21 липня 2015 року, № 279 від 20 жовтня 2017 року, № 150 від 21 липня 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно п.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позов слід задоволити, позбавити відповідача права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,263-265,268, 280-284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування та проживання в квартирі АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Суддя: В. І. Марчук