Справа № 484/2768/17
Провадження № 2/484/94/18
Рішення

іменем України

24.09.2018 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Максютенко О.А.

із секретарем судового засідання Завірюха В.Ю.

за участю сторін:

позивачів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Кам»яномостівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним

встановив:

в серпня 2007 року позивачі звернулись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним посвідченого 21.10.2016 року секретарем виконавчого комітету Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_7 зареєстрованого за № 132, згідно якого ОСОБА_8 заповідала на користь ОСОБА_5 усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №15 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 земельні паї та земельні ділянки які розташовані на території Кримківської сільської ради Первомайського району.

Спадкоємцями за законом є позивачі по справі, як діти спадкодавця. ОСОБА_9 донька від першого шлюбу ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому матір»ю зазначна «ОСОБА_8». Прізвище «ОСОБА_8» було змінено після реєстрації шлюбу. 23.09.1967 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №92, та її прізвище було змінено на дошлюбне - «ОСОБА_8».

У зв'язку з реєстрацією другого шлюбу прізвище спадкодавця було змінено на «ОСОБА_8». В період шлюбу народились інші діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10, який 2007 року помер та відповідач по справі в даний час є його сином.

Позивачі своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами щодо прийняття спадщини, однак з відповіді нотаріуса їм стало відомо, що мати за життя посвідчила заповіт на користь відповідача.

Вважають, що мати не могла повідомити свою волю відносно успадкування майна після її смерті, оскільки була тяжко хворою людиною. Відповідно до виписаного епікрізу від 28.11.2016 року мати перебувала на стаціонарному лікуванні в Первомайській ЦРЛ Миколаївської області. В епікрізі зазначено, що стан матері погіршився більше місяця назад, у хворої з»явилась загальна слабкість, запаморочення, задишка в спокої та встановлено заключний діагноз: хронічна гіпохромія анемія важкої ступені. ІХС дифузний. Діагноз: хронічна гіпсохромна анемія важкої ступені. ЇХС дифузний кардіосклероз, фібриляція передсердь, постійна форма, СН 11А. Правостороння застійна пневмонія. Фактично мати була виснажена як у фізичному так і в психічному плані людиною, вона не впізнавала близьких, не розуміла подій, не реагувала на них, мала галюцинації.

Таким чином, позивачі вважають, що заповіт, який складено від імені матері не відповідав її внутрішній волі, так як вона не могла усвідомлювати своїх дій, не могла керувати ними.

На підставі ч.1 ст.225 ЦК України просили визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивачі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що ОСОБА_8 за життя та по день смерті ніколи не страждала на психічні розлади, не перебувала у лікаря психіатра на обліку. Відповідач по справі є онуком спадкодавця, який періодично проживав з нею та доглядав за нею. Спадкодавець ОСОБА_8 залишила все своє майно своєму онукові посилаючись не те, що він залишився без батька, оскільки її син та батько відповідача помер, тому вона і вирішила все своє майно залишити онукові. Заповідаючи все майно відповідачу, ОСОБА_8 усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.09.2017 року було замінено неналежну строну по справі: третю особу Кримківську сільську раду Первомайського району Миколаївської області було змінено на Кам»яномостівську сільську раду Первомайського району Миколаївської області.

Представник Кам»яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області до суду не з»явия, про слухання справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.04.2018 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.08.2018 року провадження у справі поновлено.

Заслухавши пояснення сторін, свідків: ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та дослідивши письмові матеріали справи, копію спадкової справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року виданного Виконавчим комітетом Кам»яномостівської сільської ради Первомайської ради Миколаївської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, померла ОСОБА_8.

За повідомленням Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області після смерті ОСОБА_8 було заведено спадкову справу №35/2017 року. З заявами про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_20 та ОСОБА_5.

21.10.2016 року ОСОБА_8 склала заповіт на випадок своєї смерті де усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_5 - відповідачу по справі.

Матірью позивачів, яка народилась 27.08.1940 року є ОСОБА_8, що підтверджується записами актів про народження НОМЕР_2, НОМЕР_3,НОМЕР_4, НОМЕР_5 (а.с. 9,11,22).

У висновку судово-психіатричної експертизи № 203 від 06.07.2018 року вказано наступне.

З врахуванням індивідуально-психологічних властивостей ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на час складання заповіту 21.10.2016 року на психічне захворювання не страждала. ОСОБА_8 у 2016 році під час складання заповіту, посвідченого 21.10.2016 року в Кримківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, за реєстром №132 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК).

Відповідно до ст. 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Цивільний Кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складення заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Розглядаючи позов ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_3 суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні як, в цілому, так і кожного доказу, окремо.

Показання свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, вказують на те, що ОСОБА_8 під час укладання та підписання заповіту від 21.10.2016 року будь-яким хронічним стійким психічним захворюванням не страждала, у будь-якому тимчасовому стані, при якому внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ, при яких тимчасово не була здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, не перебувала.

Покази свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими матеріалами спарви.

Суд повністю погоджується з висновком судово-психіатричної експертизи № 203 від 06.07.2018 р.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.(стаття110ЦПК України)

У цьому висновку експертів на підставі зазначених доказів у справі, амбулаторної карти ОСОБА_8 кваліфіковано і обгрунтовано встановлено, що остання не страждала на хронічний стійкий психічний розлад або функціональний розлад психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, чи іншими хворобливими явищами, що могли викликати тимчасовий розлад психіки, що ОСОБА_8 під час укладання та підписання заповіту від була абсолютно здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

ОСОБА_8 не знаходилась на обліку в психіатричному чи наркологічному диспансері, від алкоголізму не лікувалась. Її багаторазові звернення до лікарів, лікування свідчать про те, що вона була в нормальному психічному стані та дбала про стан свого здоровя.

В звязку з цим суд відхиляє доводи позивачів проте, що ОСОБА_8 за життя страждала психічні розлади, була неадекватна. Таке судження позивачів - дітей ОСОБА_8 грунтується на припущеннях і не є достовірним.

Обставини, з якими закон повязує застосування ч.1 ст.225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29.02.2012 р. у справі № 6-9 цс12.

Суд вважає, що при укладенні заповіту волевиявлення ОСОБА_8 було вільним, відповідало її волі, так як вона бажала залишити все своє майно саме своєму онуку відповідачу ОСОБА_5

На підставі зазначеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Керуючись, ст.ст. 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Кам»яномостівська сільська рада Первомайського району Миколаївської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: