Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Биліни Т.І., Принцевської В.П.,

секретар - Тулянкіна М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» про стягнення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутові потреби, за апеляційною скаргою Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував, що на підставі наказу №5 від 14.04.2015 працює заступником начальника бюро з експертної роботи з 14.04.2015 року у Комунальному закладі охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи». Вважає, що відповідачем порушено його конституційне право на належну оплату праці, що виразилось у систематичній недоплаті належних йому сум матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2015-2017 роках. Він є лікарем судово-медичним експертом з 1998 року, внесений до Реєстру атестованих судових експертів, тобто з урахуванням вищевказаних вимог є головним судовим експертом. Таким чином, виплата йому матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати є передбаченою чинним законодавством, обов'язковою і має плануватися у кошторисі установи у фонді оплати праці. Згідно з п.3.30 Колективного договору, укладеного між начальником комунального закладу «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» та представником трудового колективу комунального закладу «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» на 2017-2022 р.р. матеріальна допомога надається працівникам на оздоровлення в розмірі посадового окладу на рік для спеціалістів з повною вищою медичною освітою. Проте, ці твердження не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2011 року № 314. Більше того, у Колективному договорі взагалі не йдеться про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Реалізовуючи своє право на отримання належних йому сум заробітної плати він щорічно звертався до керівника установи із заявами, про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення (одночасно із наданням відпустки) та на вирішення соціально-побутових питань. Йому ці кошти виплачувались, але з фонду економії оплати праці, а не з фонду оплати праці, та в розмірі посадового окладу, а не середньомісячної заробітної плати, що спричинило недоплату.

Загалом розрахунок недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань складає 41060,52 грн. На неодноразові звернення до керівництва закладу позивач отримував відповіді, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення проводиться в межах посадового окладу, а на вирішення соціально-побутових питань - необов'язково, при наявності коштів економії фонду заробітної плати, і також в розмірі посадового окладу. Керівництво установи жодного разу не зверталось до вищої організації - Департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації - з питання необхідності включення коштів передбачених постановою КМУ №314 сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати до фонду оплати праці, що і стало причиною систематичної недоплати зазначених сум.

Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» на користь позивача недоплачені суми матеріальної допомоги на оздоровлення та на соціально-побутові потреби в розмірі 41060, 52 грн. та у відшкодування судових витрат 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Комунальний заклад охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у своєму рішенні судом першої інстанції зроблено висновки, які не підтверджені обставинами справи та законодавством в частині необхідності проводити розрахунок сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати. Судом неправильно застосовані норми матеріального права, що привели суд до помилкових висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на скаргу, в якому заначив, що рішення суду є законним, справедливим, зміні або скасуванню не підлягає. Доводи позивача щодо правильності оскарженого рішення є аналогічними обґрунтуванню його позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» - Михайлова О.А., який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.

Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно нараховувалася та виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально- побутових питань в розмірі посадового окладу, оскільки відповідно до закону розмір такої допомоги повинен дорівнювати розміру середньомісячної заробітної плати.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №5 від 14.04.2015р. працює заступником начальника бюро з експертної роботи з 14.04.2015 року у Комунальному закладі охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи».

11.06.2015р. ОСОБА_1 подав заяву на ім'я в.о. начальника Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи Кіргет С.С. про надання йому відпустки та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення. Відповідно до наказу в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №37-к від 11.06.2015 року ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 5137,50 грн.

19.04.2016р. ОСОБА_1 подав заяву на ім'я в.о. начальника Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи Кіргет С.С. про надання йому відпустки та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Наказом №81-к від 04.05.2016 року ОСОБА_1 виплачена допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 5591,25 грн.

13.10.2016р. ОСОБА_1 подав заяву на ім'я в.о. начальника Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи про надання йому відпустки та виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати за 2016 рік. Відповідно до витягу з наказу №80 від 09.11.2016р. ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу в сумі 5591,25 грн.

11.07.2017р. ОСОБА_1 подав заяву на ім'я в.о. начальника Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи про надання йому відпустки та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату. Відповідно до витягу з наказу №202-к від 24.07.2017р. ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога у розмірі посадового окладу в сумі 9143,75 грн.

18.10.2017р. ОСОБА_1 подав заяву на ім'я в.о. начальника Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи про надання йому відпустки та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату. Відповідно до витягу з наказу №63 від 27.10.2017р. ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу в сумі 9143,75 грн.

Згідно з довідкою Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №655 від 27.09.2017р. ОСОБА_1 в 2015 році була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 5137,50 грн., середньомісячна заробітна плата складає 9343,38 грн.; в 2016 році була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 5591,25 грн., середньомісячна заробітна плата складає 11181,20 грн.; в 2016 році була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 5591,25 грн., середньомісячна заробітна плата складає 11181,20 грн., а також матеріальна допомога на соціально-побутові потреби нарахована та виплачена в листопаді 2016 року в розмірі 5591,25 грн. за рахунок економії фонду заробітної плати 2016 р., середньомісячна заробітна плата складає 12492,31 грн.; в 2017 році була нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 9143,75 грн., середньомісячна заробітна плата складає 21287,96 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року №4038-ХІІ (який діяв до 01.01.2017р.), питання оплати праці та умови соціального захисту судових експертів визначаються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України. На працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз поширюються особливості матеріального та соціально-побутового забезпечення, передбачені Законом України «Про державну службу», якщо інше не передбачено законами України.

Дійсно, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1995 р. № 558 «Про віднесення деяких посад працівників державних спеціалізованих установ до категорії державних службовців» судові експерти були прирівняні до державних службовців.

Відповідно, суд також в рішенні посилався на норми ст. 33 Закону України «Про державну службу» № 3723 від 16.12.1993 року зі змінами (який діяв до 01.01.2017 року) та ст. 57 Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 (який діє з 01.01.2017р.).

Однак суд першої інстанції не прийняв до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України №314 від 30.03.2011 року «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз» розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1995 р. № 558 скасовано.

Також дійсно, як вказував суд, згідно з п.4.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2011 № 314 (зі змінами) надано право керівникам державних спеціалізованих установ у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам, посади яких передбачені у додатку 1 до цієї постанови, матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірах, що не перевищують середньомісячної заробітної плати працівника.

Відповідно до додатку №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2011 № 314 (зі змінами) зазначена посада «Головний судовий експерт».

Разом з тим, для лікарів - судово-медичних експертів цей розмір матеріальної виплати визначено спеціальною постановою Кабінету Міністрів України №314 від 30.03.2011 року «Про умови оплати праці працівників державних спеціалізованих установ судових експертиз». Пунктом 4.2 даної постанови надано право керівникам державних спеціалізованих установ у межах затвердженого Фонду оплати праці надавати працівникам, посади яких передбачені у додатку 1 до цієї постанови, матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірах, що не перевищують середньомісячної заробітної плати працівника.

Таким чином, в жодному з нормативних актів, що регулюють питання надання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам даної категорії, не зазначено, що такі виплати повинні дорівнювати середньомісячної заробітної плати працівника, оскільки законом встановлено тільки верхню межу розміру таких виплат.

Отже, неможливо погодитися з висновком суду, який з порушенням норм матеріального права дійшов висновку про те, що відповідно до закону розмір такої допомоги повинен дорівнювати розміру середньомісячної заробітної плати.

Зі справи вбачається, що позивачу у 2016 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб виплачувалась у розмірі посадового окладу, тобто у розмірах, що не перевищує розмір середньомісячної заробітної плати. Так, наказом №80 від 09.11.2016 року ОСОБА_1 виплачена допомога для вирішення соціально-побутових потреб у розмірі посадового окладу - 5591,26 грн.

Таким чином, права позивача на отримання допомоги для вирішення соціально-побутових потреб не порушені, оскільки матеріальна допомога виплачена у порядку й розмірі, що відповідає положенням постанови КМУ №314 від 30.03.2011 року.

При вирішенні судом позовних вимог ОСОБА_1 про нарахування та виплати ОСОБА_1 у 2015-2016 роках допомоги на оздоровлення судом також не враховано, що відповідно до наказу в.о. начальника КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №37к від 11.06.2015 року ОСОБА_1 виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 5137,50 грн., а згідно наказу №81 від 04.05.2016 року нарахована та виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в сумі 5591,25 грн.

Отже, позивачу протягом 2015 - 2016 років матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально- побутових потреб нарахована та сплачена також відповідно до норм законодавства - в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, а саме в розмірі посадового окладу.

Крім того, зі справи вбачається, що в установі діє Колективний договір на 2017-2022 рік, укладений начальником комунального закладу «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» з представником трудового колективу, схвалений загальними зборами (конференцією) трудового колективу року (протокол №1), яким визначено розмір допомоги на оздоровлення.

Відповідно до пунктів 3.45, 3.46 Колективного договору «У межах фонду заробітної плати надавати працівникам закладу матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, в розмірі одного посадового окладу (тарифної ставки) на рік відповідно до Постанови КМУ України №524 від 11.05.2011 року «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

Колективний договір є таким, що діє, ніким не оспорений, зборами трудового колективу зміни не вносилися.

Нарахування та виплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу на рік виконувалося у відповідності до положень Колективного договору. При цьому неможливо погодитися із твердженням позивача, що Колективний договір в цій частині суперечить положенням КЗпП України, оскільки нормами діючого законодавства та норм законодавства, які діяли на час нарахування та виплати вказаної допомоги, не зазначено, що її розмір повинен дорівнювати розміру середньомісячної заробітної плати.

Посилання суду на те, що колективний договір суперечить в цій частині закону, і що колективні договори за попередній період не надані відповідачем, не можуть слугувати підставою для задоволення вимог позивача, оскільки не впливають на вирішення спору з точки зору закону, а саме положень постанови КМУ №314 від 30.03.2011 року. Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що такі документи не могли бути надані суду, оскільки залишилися на непідконтрольній території у зв'язку з проведенням АТО.

Таким чином, КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» і в 2017 році не допущено порушень при розрахунку та виплаті ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових потреб, розмір яких був визначений у межах затвердженого кошторису коштів фонду оплати праці, відповідно до закону.

Суд при вирішенні спору враховує положення п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстата України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року №114/8713, згідно з яким інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31 (матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання) (пп. 2.3.3 п. 2.3 Інструкції).

А відповідно до пункту 3.31 вказаної Інструкції, матеріальна допомога на соціально-побутові потреби повинна відноситися до матеріальної допомоги разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання. При цьому, така допомога належить до інших виплат, що не належать до фонду заробітної плати, а обов'язковою умовою її надання являється заява працівника на ім'я керівника. Тому неможливо не погодитися із запереченнями відповідача про те, що допомога на оздоровлення є систематичною, щорічною, а допомога на соціально-побутові потреби є разовою, оскільки не передбачена п.2.3.2 вказаної Інструкції, і може виплачуватися працівнику лише за рахунок економії фонду заробітної плати.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач правильно нараховував та виплачував позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірі посадового окладу, оскільки це відповідає закону та умовам Колективного договору.

Тому колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають викладеним у рішенні обставинам справи, нормам матеріального права, і суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірі 41060,52 грн. Відповідно, на підставі статті 376 ЦПК України, рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 07 серпня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у вказаних позовних вимогах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 серпня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» про стягнення недоплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в розмірі 41060,52 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2018 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна

В.П. Принцевська