Справа № 364/529/18
Провадження № 2/364/211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

сторони не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 08.05.2018 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 05.08.2010 р. № б/н, укладеним з ОСОБА_3, у загальному розмірі 5 052,22 грн., яка складається з 5 002,22 грн. заборгованості за процентами та 50,00 грн. за пенею.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві зазначив, що до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулася ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг, у звязку з цим підписала заяву від 05.08.2010 № б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши одночасно свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується її підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_3 кредит у встановленому договором розмірі, проте 19.08.2017 р. ОСОБА_3 померла. У звязку з цим Позивачем 30.12.2017 р. направлена претензія кредитора до Володарської районної державної нотаріальної контори, 15.02.2018 р. була отримана відповідь про те, що спадкоємцями після померлої ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яким Позивач 11.03.2018 р. направив лист-претензію зі своїми вимогами, але вони залишилися невиконаними.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 15.05.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання у судовому засіданні на 15.06.2018 р., відкладене на 06.08.2018 р. і 12.09.2018 р. через неявку сторін.

У судове засідання 12.09.2018 р. представник Позивача не зявився, про дачу, час і місце розгляду справи повідомлено, до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача (а.с. 61).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання також не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені (а.с. 109, 110), до суду подали відповідно 10.07.2018 р. та 07.08.2018 р. заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с. 103, 108).

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

За частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачами позову та задоволення позову, суд виходить з такого.

Судом з наявних письмових матеріалів справи встановлено, що 05.08.2010 р. ОСОБА_3 з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) та, підписавши відповідну анкету-заяву, отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 15 000,00 грн., своїм підписом у названій заяві засвідчила також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між нею і банком, а також те, що вона зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Позивач на виконання умов укладеного з ОСОБА_3 договору свої зобовязання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши їй кредитні кошти, проте нею не було виконано взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У звязку з цим за станом на день її смерті 19.08.2017 р. склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 5 052,22 грн., що складається із: 5 002,22 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 50,00 грн. заборгованості за пенею.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої анкети-заяви з підписами ОСОБА_3 (а.с. 9); Розрахунками заборгованості за договором від 05.08.2010 р. № б/н, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом ОСОБА_3, за станом на 31.10.2015 р. і за станом на 12.04.2018 р. (а.с. 5-8); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 10-43)

19.08.2017 р. ОСОБА_3 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ОК № 409310, виданого 22.08.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 66 (а.с. 47, 80). У звязку з цим Позивач направив претензію кредитора від 18.11.2017 р. до

Володарської районної державної нотаріальної контори (а.с. 51, 79), у відповідь на яку 15.02.2018 р. отримав відповідь про те, що спадкоємцями після померлої ОСОБА_3, які звернулися із заявами про прийняття спадщини є дочка спадкодавиці ОСОБА_2 та син спадкодавиці ОСОБА_1 (а.с. 52).

Наведені обставини підтверджується також копією спадкової справи, направленої на відповідний запит суду від 16.05.2018 р. державним нотаріусом (а.с. 76-98).

01.03.2018 р. Позивач до Відповідачів направив лист-претензію від 24.02.2018 р., в якому предявив свої вимоги до Відповідачів (а.с. 53-55), які не було виконано.

Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору; кредитний договір укладається у письмовій формі (статті 1054, 1055 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід як прав, так i обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права i обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України та до яких не належать кредитні зобовязання.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За загальними вимогами статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як розяснено в пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобовязань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, зокрема, те, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Зважаючи на викладене та надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Як вбачається з копії спадкової справи, надісланої на запит суду від 16.05.2018 р., Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали спадщину за законом після померлої 19.08.2017 р. ОСОБА_3, що підтверджується відповідними копіями заяв про прийняття ними спадщини (а.с. 87, 89), а також копіями відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом, згідно з яким отримали в спадщину після померлої 19.08.2017 р. ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 частки земельної ділянки площею 2,3580 га, розташованої на території Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області (а.с. 97, 98).

Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що визнання Відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а обставини, на які посилається у позовній заяві Позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення боргу з Відповідачів слід задовольнити, стягнувши з останніх заборгованість за кредитним договором від 05.08.2010 р. № б/н солідарно у рівних частках, що відповідає розміру їх частки у спадщині.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідачів слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачами даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до статей 509, 525, 608, 626, 629, 634, 1054, 1055, 1216, 1218, 1281, 1282 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 142, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктами 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, 01001, р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 05.08.2010 р. № б/н у розмірі 5 052 (пять тисяч пятдесят дві) грн. 22 (двадцять дві) коп. солідарно у рівних частках по 2 526 (дві тисячі пятсот двадцять шість) грн. 11 (одинадцять) коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, 01001, р/р 3111, МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп. солідарно у рівних частках по 440 (чотириста сорок) грн. 50 (пятдесят) коп. з кожного.

Управлінню Державної казначейської служби України у Володарському районі Київської області повернути ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, 01001, р/р 3111, МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 881,00 (вісімсот вісімдесят одну) грн., сплачений на підставі квитанції від 25.04.2018 р. № BOJ65B1JA0.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354, підпункти 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Макаренко