У Х В А Л А

25 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/12186/16-ц

провадження № 61-44381ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про розірвання договору дарування,

В С Т А Н О В И В :

14 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 13 грудня 2017 рокуз пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Апеляційним судом Тернопільської області постановлено ухвалу 13 грудня 2017 року, тому останній день строку на касаційне оскарження судового рішення припадав на 02 січня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заявник просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що не брав участі у розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанції. Тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, повістки та інші процесуальні документи із суду апеляційної інстанції не отримував, оскільки з 28 липня 2015 року не проживав за вказаною у них адресою, що підтверджується матеріалами справи. Посилаючись на те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи та «хворобливий стан здоров'я», просив суд визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини другої статті 222 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення) копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі, і були присутні у судовому засідання, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Частиною третьої статті 222 ЦПК України встановлено, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного тексту судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження рішення (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

До матеріалів скарги додано ксерокопію епікризу, з якого вбачається, що на стаціонарному лікування ОСОБА_1 перебував з 11 по 30 листопада 2016 року, а ухвалу апеляційним судом постановлено 13 грудня 2018 року. Належних та допустимих доказів, на підтвердження зазначених у касаційній скарзі підстав щодо неотримання заявником процесуальних документів, надісланих йому апеляційним судом ОСОБА_1 не надав, як і доказів щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 222 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Отже, заявнику необхідно надати належні та допустимі докази, які свідчать про те, що процесуальні документи ОСОБА_1 апеляційним судом не надсилались та докази щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 222 ЦПК України або зазначити інші поважні та обґрунтовані підстави пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази на їх підтвердження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними зазначені заявником підстави поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Надати для усунення зазначеного вище недоліку строк до 25 жовтня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження у справі буде відмовлено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник