Справа № 323/872/18
Провадження № 2/323/444/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді Гуцал О.П.,
при секретаріЛукіній А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що із відповідачем перебуває у шлюбі, шлюбні відносини фактично припинені. Причиною розпаду сім'ї є те, що вони не зійшлися характерами, внаслідок чого втратили одне до одного почуття любові та поваги. Подальше спільне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливим, строку для примирення не потребує. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають разом із батьком, мати більше двох років проживає в м. Москва, самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. Тому просить розірвати шлюб із відповідачем, визначити місце проживання дітей разом із позивачем та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

02.05.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач визнала позов в частині розірвання шлюбу, в іншій частині відповідач заперечувала проти позову, вказуючи, що була змушена поїхати на заробітки до м. Москви, оскільки коштів на утримання сім'ї не вистачало. Будь-яких заперечень позивач з приводу від'їзду відповідача не висловлював. Відповідач постійно спілкується з дітьми, регулярно кожні два місяці приїжджає додому, здійснює пересилання грошових коштів на утримання сім'ї.

У відповіді на відзив позивач вказав, що не знав де працює відповідач та повністю забезпечував потреби сім'ї.

Ухвалою суду від 06.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву. Позивач пояснив, що сварки між ним та дружиною почалися після її від'їзду до м. Москви. Про свої доходи відповідач не розповідала, приїздила додому кожні два місяці, кілька разів висилала гроші на загальну суму 400 доларів США. По можливості відповідач брала участь у святкових заходах дітей, кожен день телефонувала дітям. З 25.06.2018 року відповідач без його відома забрала дітей та переїхала до своєї матері. Будинок, в якому він проживає належить на праві сумісної власності йому та відповідачці. Вважає, що зможе забезпечити дітей всім необхідним, оскільки він влаштувався на роботу.

Відповідач та її представник заперечували проти позову. Відповідач зазначила, що поїздку за кордон вона узгоджувала із позивачем, оскільки на той момент не вистачало грошей на утримання дітей та на лікування дитини. Кожного місяця вона передавала кошти позивачу, а також передавала «передачки». Про дітей піклується, на даний час проживає з дітьми у своєї матері в с. Мала Токмачка, де діти вже пішли до школи.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 17.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області за актовим записом № 41.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на час розгляду справи проживають разом із відповідачем.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно із ст. 111 Сімейного кодексу України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У даному випадку сторони не вважають за можливе, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, сімейних відносин не підтримують, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, турбота один до одного та повага.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та з врахуванням норм ст. 112 СК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини.

А тому, покладаючи в основу судового рішення згоду дитини на проживання з одним з батьків, суд повинен проаналізувати, чи не порушує така згода положень Конвенції, та навести у судовому рішенні мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність узяти за основу саме думку дитини та надати їй перевагу по відношенню до інших доказів.

В судовому засіданні були заслухані думки малолітніх дітей сторін, які висловили бажання проживати разом із матір'ю.

Згідно до наявних в матеріалах справи характеристик, як позивач, так і відповідач характеризуються позитивно (а.с.26).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 19.03.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач із малолітніми дітьми. В будинку чисто, охайно, тепло, є все необхідне для дітей. Відповідач була відсутня, оскільки знаходилася за межами України (а.с.28).

Згідно до характеристик дітей, які додані до позовної заяви, ОСОБА_5 характеризується позитивно, батько приділяє належну увагу вихованню дитини, мати рідко відвідує навчальний заклад. ОСОБА_6 характеризується позитивно, вихованням хлопчика займається батько, оскільки мама знаходиться на заробітках (а.с. 29, 30).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 27.04.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає позивач, відповідач та їх малолітні діти. В будинку чисто, охайно, тепло, є все необхідне для дітей (а.с.48).

В матеріалах справи також містяться докази пересилання грошових коштів відповідачем позивачу 02.10.2017 року, 20.01.2018 року (а.с.49,50).

В довідці від 05.04.2018, виданій КНДЗ «Калинка», зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є випускниками даного дошкільного закладу. ОСОБА_4 займалася вихованням дітей, відвідувала батьківські збори до 2016 року. У зв'язку із періодичними виїздами за межі України ОСОБА_4 з 2016 року по травень 2017 року вихованням сина ОСОБА_6 займався батько. ОСОБА_4 протягом 2016-2017 року періодично приводила та забирала сина з дитсадка, цікавилася його успіхами (а.с.53).

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 10.04.2018 року, ОСОБА_4 протипоказань не має (а.с.54).

Згідно до довідки, виданої 08.04.2018 року ПП «ОСОБА_8.», ОСОБА_4 працює продавцем в його магазині, який знаходиться в Московській області, характеризується позитивно (а.с.56).

ОСОБА_4 на обліку в психіатричному кабінеті не знаходиться (а.с.58).

Також відповідачем додано до відзиву на позовну заяву низку фотографій, на яких зображена відповідач з дітьми (а.с.65-68).

Згідно до копії трудової книжки, позивач працює в ТОВ «Агросировина» на посаді торгового представника з 21.05.2018 року, з окладом 3723,00 грн. До цього останній раз був працевлаштований до 03.03.2014 року (а.с.89-90).

Позивачем також надано низку фотографій, на яких зображений позивач із дітьми на різних дитячих заходах та під час відпочинку (а.с.91-99).

Відповідно до висновку засідання ради опіки та піклування при виконкомі Малотокмачанської сільської ради від 12.07.2018 року, житлово-побутові умови проживання бабусі ОСОБА_9 добрі і відповідають санітарно-гігієнічним вимогам (а.с.122-123).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 11.07.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, позивач проживає один, умови проживання добрі, зі слів позивача, його дружина без його відома забрала дітей та переїхала (а.с.124).

Позивач на обліках в наркологічному та психіатричному кабінетах не знаходиться (а.с.129).

Згідно до довідки від 10.09.2018 року, відповідач разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 10.09.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2, проживає відповідач разом із двома малолітніми дітьми без реєстрації. Разом із ними за даною адресою проживає мати відповідача ОСОБА_9 У будинку чисто, прибрано. Для дітей є окрема кімната, діти забезпечені всім необхідним. ОСОБА_9 знаходиться на пенсії та допомагає донці турбуватися про її дітей. На час обстеження відповідач була вдома.

Згідно до довідки Оріхівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 04.04.2018 року, ОСОБА_4 знаходилася на амбулаторному лікуванні з дитиною ОСОБА_5 з 26.03.2018 року по 04.04.2018 року.

Відповідно до довідок Оріхівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 04.04.2018 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матір'ю вчасно робилася вакцинація, виконувалися всі рекомендації лікаря. З дітьми до лікаря до 2012 року завжди приходила мама. ОСОБА_5 із групи часто хворіючих, перебуває на «Д» обліку з діагнозом дисметаболічна кардіоміопатія з 2016 року. За весь період перебування дітей на обліку батько приходив лише один раз в 2017 році.

Висновком органу опіки та піклування при виконкомі Оріхівської міської ради від 13.09.2018 року вирішено про доцільність проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем реєстрації батьків за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, як позивач, так і відповідач приділяють достатньо уваги вихованню своїх дітей та є хорошими батьками.

Посилання позивача в своєму позові на те, що мати більше двох років проживає в м. Москва та самоусунулася від виконання батьківських обов'язків спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами та безпосередньо самими поясненнями позивача в судовому засіданні, який підтвердив, що відповідач приїздила додому кожні два місяці, кілька разів висилала гроші на загальну суму 400 доларів США. По можливості відповідач брала участь у святкових заходах дітей, кожен день телефонувала дітям.

Враховуючи той факт, що діти на даний час проживають разом із матір'ю, відвідують школу за місцем проживання в с. Мала Токмачка, для дітей створені всі умови для проживання, виховання та розвитку, мати в найбільшій мірі зможе сприяти гармонійному розвитку малолітніх дітей, а також враховуючи думку дітей, які в судовому засіданні висловили бажання проживати разом із матір'ю, суд не знаходить виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дітей з матір'ю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини.

Таким чином, позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з батьком задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення аліментів також не підлягають задоволенню, оскільки судом відмовлено у визначенні місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Керуючись ст.ст. 7, 21, 24, 56, 104, 105, 110, 111, 112, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який зареєстрований 17.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області за актовим записом № 41 - розірвати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Відповідно до ст.115 СК України, направити рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.09.2018 року.

Суддя: О.П. Гуцал