Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 147/1573/16-ц

провадження № 61-7542св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року у складі судді Волошин І. А. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Марчук В. С., Сала Т. Б., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 квітня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ЗАТ АК «Промінвестбанк») та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 04-2.1/280, відповідно до умов якого, кредитор зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 4 500,00 доларів США.

Відповідач, у свою чергу, зобов'язався у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладений договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулась заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за вищевказаним договором, боржником за яким є

ОСОБА_4

Відповідач неналежним чином виконує умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 01 грудня 2016 року виникла заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 682,04 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 68 549,12 грн, за відсотками - 3 300,18 доларів США, що за курсом НБУ складає - 84 347,90 грн та за комісією - 334,10 доларів США, що за курсом НБУ складає - 8 539,17 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути із

ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 161 436,19 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що первісний кредитор скористався своїм правом на стягнення заборгованості за кредитним договором, тому у разі задоволення позову відбудеться подвійне стягнення за порушення одного і того ж кредитного зобов'язання, що суперечить статті 61 Конституції України.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено. Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У листопаді 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 кошти за кредитним договором не повернула, а отже, не виконала рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2010 року, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, вправі на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи».

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 11 квітня 2005 року між ЗАТ «Промінвестбанк» та

ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 04-2.1/280, відповідно до якого банк взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у сумі 4 500,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повертати кредит згідно з графіком погашення суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом.

ЗАТ «Промінвестбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши грошові кошти у сумі 4 500,00 доларів США відповідачу.

Згідно з договором про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», до позивача перейшли всі права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і права кредитора за договором від 11 квітня 2005 року №04-2.1/280, боржником в якому є ОСОБА_4

Відповідно до розрахунків позивача, відповідач не додержувався належного виконання умов зазначеного договору у зв'язку з чим, станом на 01 грудня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 6 316,32 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 2 682,04 доларів США, що за курсом НБУ становить

68 549,12 грн, за відсотками - 3 300,18 доларів США, що за курсом НБУ складає -

84 347,90 грн, за комісією - 334,10 доларів США, що за курсом НБУ складає -

8 539,17 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2010 року позов ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Промінвестбанк» 3 485,19 доларів США, що еквівалентно 27 573,43 грн, та 572,68 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що після ухвалення рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитом банк втратив право стягнення будь-яких нарахувань передбачених кредитним договором, оскільки після ухвалення рішення відповідальність боржника за невиконання грошового зобов'язання передбачена положеннями статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 кошти за кредитним договором не повернула, отже не виконала рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 06 грудня 2010 року, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, вправі на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом, є безпідставними, оскільки такі вимоги суперечать правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року

№ 14-10цс18.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права, та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик