КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22ц/824/1630/18 головуючий у 1 інстанції: Зотько Т.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичного центру Деснянського району м.Києва про визнання дій неправомірними та відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Консультативно-діагностичного центру Деснянського району м.Києва (далі - КНП КДЦ Деснянського району м.Києва) і, з урахуванням уточнень до позову, просила ухвалити рішення, яким визнати неправомірними дії відповідача в частині порушення прав позивачки при прийнятті її на роботу стоматолога-терапевта, які виразились у тому, що відповідач не проінформував її під розписку про умови праці, наявності на робочому місці позивачки небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та можливі їх наслідки впливу на здоров»я, не роз»яснені права на пільги та компенсації за роботу у таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; позивачку не було ознайомлено з Правилами внутрішнього трудового розпорядку та Колективним договором; не було визначено позивачці її робоче місце, яке не забезпечене необхідними для роботи засобами; позивачка не була проінструктована з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Крім того, як зазначила позивачка, для виконання трудових обов»язків їй визначений кабінет №420, який не перебуває на балансі роботодавця, та виділено для виконання обов»язків списане стоматологічне обладнання. При цьому роботодавець вимагав від позивачки придбання нею за власні кошти стоматологічної установки АЯКС-12 за чотири тисячі доларів США.

Указані, на думку позивачки, неправомірні дії відповідача унеможливлювали надання нею стоматологічних послуг та позбавили позивачку перспективи професійного росту, що в сукупності заподіяло їй моральну шкоду, яку вона просить відшкодувати на свою користь у розмірі 100.000 грн., а також просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 77.700 грн., що заподіяна позивачці в результаті погіршення її здоров»я, що викликано указаними неправомірними діями відповідача /т.1 а.с.2-24, 130-135/.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 вересня 2018 року позов задоволено частково/т.2 а.с.76-81/.

Судовим рішенням задоволено позов в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо невиконання обов»язку проінструктурувати позивачку при прийнятті на роботу, та стягнуто з відповідача на її користь 5.000 грн. моральної шкоди, а в решті позовних вимог відмовлено /т.2 а.с.76-81/.

Відмовляючи у решті позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачка не навела належних доказів порушення її прав відповідачем.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позов /т.2 а.с.85-102/.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з»явились.

В силу ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Неявку сторін у судове засідання суд розглядає як неповажну.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, відповідно до наказу №1-к від 01.11.2013 року позивачку ОСОБА_2 по переводу з поліклініки №3 Деснянського району м.Києва прийнято на посаду лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м.Києва з 01.11.2013 року з окладом згідно тарифікації /т.1 а.с.71/.

При цьому, адміністрацією підприємства надано позивачці для виконання своїх службових обов»язків стоматологічний кабінет №420 у приміщенні, що розташоване по вул.Матеюка,№3 у м.Києві, тобто, за місцем розташування відповідача.

В подальшому, відповідно до наказу №155-к від 06.2016 року позивачку було звільнено з роботи за п.3 ст.40 КЗпП, у зв»язку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором /т.1 а.с.72/.

Відповідно до наказу за підписом директора КНП КДЦ Деснянського району м.Києва за №216 від 31.10.2017 року, на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28.08.2017 року, яке набрало чинності 31.10.2017 року позивачку ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді лікаря стоматолога-терапевта філії №3 КНП КДЦ Деснянського району м.Києва.

Вважаючи, що роботодавцем при прийнятті позивачки на роботу були порушені її трудові права, які виразились у порушенні ст.29 КЗпП, зокрема, у тому, що роботодавець за укладеним трудовим договором зобов»язаний роз»яснити працівникові його права і обов»язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров»я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами, проінструктурувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Часткова обґрунтованість вище зазначених вимог позивачки підтверджується приписом Головного управління держпраці у Київській області від 18.07.2016 року за №26-151/803-663. Так, проведеною позаплановою перевіркою Управління держпраці встановлено наявність порушення, що виразилось у недотриманні КНП «КДЦ» Деснянського району у м.Києві зазначених вимог законодавства про працю по відношенню до позивачки/т.1 а.с.78/.

Указане порушення законодавства про працю, зокрема, ч.4 ст.29 КЗпП, відповідачем не було спростовано, оскільки суду не надано письмових підтверджуючих доказів проведення інструктажу позивачки з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, та стягнення з відповідача КНП «КДЦ» Деснянського району у м.Києва на користь позивачки ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5.000 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до указаної статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів.

Отже, частково задовольняючи позов, та стягуючи з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5.000 грн., колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги доводи позивачки про виникнення у неї душевних страждань та переживань в результаті вище зазначених неправомірних дій відповідача при прийнятті позивачки на роботу, тобто, у не проведенні інструктажу з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В іншій частині позовних вимог, зокрема, відносно того, що позивачці при працевлаштуванні не було визначено її робоче місце, яке було б забезпечене необхідними для роботи засобами; те, що визначений позивачці кабінет №420 не перебуває на балансі роботодавця, а також, в частині того, що їй виділене для виконання обов»язків старе стоматологічне обладнання, колегія суддів не вбачає, як підставу для задоволення позову щодо відшкодування з відповідача на її користь моральної шкоди.

Так, колегія суддів вважає, що вище зазначені умови роботи позивачки, які були запропоновані їй роботодавцем, свідчать не про порушення якихось умов роботи позивачки, а про наявність у роботодавця реальних умов праці для своїх співробітників, з якими позивачка могла погодитись чи не погодитись і у разі незгоди з такими умовами праці вона мала можливість не переводитись на такі умови роботи до відповідача, чи звільнитись з роботи за власним бажанням.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не наведено доказів заподіяння їй моральної шкоди в результаті указаної бездіяльності роботодавця.

В частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 77.700 грн. у зв»язку з погіршенням стану здоров»я в результаті вище зазначених неправомірних дій відповідача, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові в цій частині, оскільки позивачкою не наведено доказів погіршення стану її здоров»я, що могло бути пов»язане саме з діями чи бездіяльністю відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Клопотання позивачки ОСОБА_2, яке надійшло до суду 20.11.2018 року, про витребування доказів, зокрема, щодо витребування з МОЗ України відомостей щодо стану матеріально-технічної бази КНП КДЦ Деснянського району м.Києва, колегія суддів не вбачає за правомірне задовольняти, оскільки зазначена інформація, яку вимагає витребувати позивачка, не торкається предмета спору, а тому не може вплинути на об»єктивність судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді