Ухвала

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 343/467/17

провадження № 61-43750ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від

24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від

01 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ПАТ «Укрнафта» в особі НГДУ «Долинанафтогаз» про стягнення коштів та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 174 739,79 грн інфляційних втрат та 3 8477,65 грн ? трьох процентів річних; на користь ОСОБА_3 - 163 664,04 грн інфляційних втрат та 38 118,06 грн ? трьох процентів річних; на користь ОСОБА_2 130 106,26 грн інфляційних втрат та 28 291,49 грн ? трьох процентів річних, за період з серпня 2010 року по день фактичного виконання рішення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ПАТ «Укрнафта» про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 137 786,20 грн інфляційних втрат, 9 917,75 грн ? трьох процентів річних та 1 991,44 грн судового збору.

Стягнуто з ПАТ«Укрнафта» на користь ОСОБА_3 126 710,45 грн інфляційних втрат, 9 558,16 грн ? трьох процентів річних та 1 940,93 грн судового збору.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 98 380,21 грн інфляційних втрат, 9 067,15 грн ? трьох процентів річних та 1 297,38 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укрнафта», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилено.

Апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року змінено.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_3 45 213,54 грн інфляційних витрат, 3 650,33 - трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 488,63 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 56 313,54 грн інфляційних витрат, 4 009,92 - трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 603,23 грн.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 39 124,88 грн інфляційних втрат, 2 770, 46 грн ? трьох процентів річних та судовий збір в розмірі 418, 95 грн.

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просять змінити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_1 - 174 739,79 грн інфляційних втрат та 38 477,65 грн ? трьох процентів річних, на користь ОСОБА_2 130 106,26 грн інфляційних втрат та 28 291,49 грн ? трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

30 серпня 2018 ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3, а саме стягнути з

ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_3 163 664,04 грн інфляційних втрат та 38 118,06 грн ? трьох процентів річних.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв'язку із тривалим невиконанням рішення суду.

Справа № 343/467/17 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило