Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 663/1556/17

провадження № 61-36494 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Приморська сільська рада Скадовського району Херсонської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року у складі суддів: Приходько Л. А., Бездрабко В. О., Кузнєцова О. А.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 з 20 листопада 1998 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина.

ОСОБА_5 з 20 листопада 1998 року проживала з заявником, оскільки потребувала стороннього догляду.

Посилаючись на те, що встановлення факту необхідне для оформлення спадщини, заявник просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Клімаченко М. І. заяву задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_1 з 20 листопада 1998 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник має право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_5, однак не може реалізувати його без встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем. Крім того, на теперішній час виникла необхідність підтвердити факт спільного проживання заявника разом із спадкодавцем для оформлення спадщини, оскільки документально підтвердити це заявник не має можливості.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що померла ОСОБА_5 мала, крім доньки ОСОБА_4, також синів ОСОБА_8 та ОСОБА_8, та дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яких не залучено до участі у справі і справу розглянуто в порядку окремого провадження. При цьому, між спадкоємцями існує спір про право на спадщину, що визнано ОСОБА_4 під час розгляду справи, що є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду.

У касаційній скарзі, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняту ним постанову із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки апеляційного суду не відповідають обставинам справи та наданим суду доказам, ці докази не перевірені та не досліджені. Спірних питань щодо спадкового майна у спадкоємців першої черги немає. Вказує на те, що саме вона є спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_5 згідно рішення усіх спадкоємців першої черги.

Заявник посилається на те, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції є необґрунтованою, була подана особою, яка не брала участі у справі.

Заявник вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право та безпідставно залишив заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_7 не погодився з доводами ОСОБА_4 та просив залишити без змін постанову апеляційного суду, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5

Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до вимог статті 1261 ЦК України є діти спадкодавця.

Спадкодавець ОСОБА_5 була матір`ю заявника - ОСОБА_4, також синів ОСОБА_8 та ОСОБА_8, та дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_10

ОСОБА_7, яка оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, є донькою померлого 04 травня 2012 року ОСОБА_8 та онукою спадкодавця.

Відповідно до частини третьої статті 235 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд розглядає справи окремого провадження з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частині шоста статті 235 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України(в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, яка діяла на момент вирішення справи апеляційним судом), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановивши наявність між спадкоємцями ОСОБА_5 спору щодо права на спадкування (спору про право), суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заявлених ОСОБА_4 в порядку окремого провадження вимог про встановлення юридичного факту, у зв'язку із чим правильно, на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України залишив подану нею заяву без розгляду.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів лише у випадку, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду про наявність спору про право та відсутність, у зв'язку з цим, правових підстав для встановлення в порядку окремого провадження факту, про який просить заявник.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська