Номер провадження: 22-ц/785/5309/18
Номер справи місцевого суду: 520/5083/16-ц
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання - Бєляєвої А.О.,

представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.04.2018 року, ухвалене суддею Васильків О.В.,

встановив:

05.05.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, її сина ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з часу свого народження постійно мешкав зі своїми батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Відповідач ОСОБА_2, який є рідним братом ОСОБА_4, після одруження у 2001 році, проживав разом з дружиною та не надавав допомоги батькам, коли вони за станом здоров'я та в зв'язку з похилим віком потребували її. Позивач зазначав, що він один опікувався батьками, забезпечував лікування вдома та в лікарнях, а також утримував своїх батьків до самої їх смерті. При цьому мати сторін по справі останні роки життя знаходилась в безпорадному стані, оскільки не могла самостійно пересуватись, проте участі в її утриманні відповідач ОСОБА_2 не приймав та ніякої допомоги не здійснював. На підставі викладеного позивач вважав, що є підстави для усунення відповідача від спадкування після смерті матері, в зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

14.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення, в яких посилався на те, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки він також проживав з батьками та надавав їм фінансову та іншу допомогу. Відповідач ОСОБА_2 зазначав, що батьки були пенсіонерами за віком, отримували пенсію, батько працював до смерті. При цьому відповідач стверджував, що надавав їм матеріальну допомогу, купував ліки та навідував в лікарнях та санаторії. Крім того звертав увагу суду на те, що його мати померла від загального, а не тяжкого захворювання, та не перебувала в безпорадному стані. На підставі викладеного відповідач просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24.04.2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, апеляційну скаргу подала представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 з доповненнями до апеляційної скарги ОСОБА_4, які вважають, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушення норм процесуального та неправильним застосування матеріального права а також з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач та його представник обґрунтовують тим, що під час слухання справи було допитано чимало свідків, серед яких лікарі, які засвідчили безпорадність стану здоров'я померлої матері ОСОБА_5 та відсутність ОСОБА_2 протягом багатьох років за місцем помешкання його разом із мамою. ОСОБА_7 зазначає, що при призначені комісійної судово - медичної експертизи, судом першої інстанції не було вирішено питання про витребування висновку судово-медичного обстеження причин смерті ОСОБА_5, що в подальшому призвело до затягування розгляду справи. ОСОБА_4 вважає, що докази, яким судом надано оцінку не можна вважати допустимими та достатніми, надані докази стороною відповідача є підробленими, що заявлялось ним у судовому засіданні неодноразово. Наданий до суду відповідачем оригінал медичної картки, представлений лікарем терапевтом ОСОБА_8, у подальшому було вилучено слідчим Малиновського ВП ГУНП в м.Одесі для проведення почеркознавчої експертизи. Крім того ОСОБА_4 наголошує на тому, що суд невірно тлумачить докази, які подавав він, а саме медичні - виписки про лікування його матері у клініці «Інто-Сана» разом із оригіналами квитанцій про сплату за послуги та не врахував надані докази придбання ним ліків та необхідних засобів. Також ОСОБА_4 звертає увагу на те, що суд позбавив його можливості надати в судове засідання докази, які б мали значення для прийняття судового рішення.

Обставини справи.

05.05.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив усунути від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6, її сина ОСОБА_2. При цьому посилався на те, що він з часу свого народження постійно мешкав зі своїми батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_5. Відповідач ОСОБА_2, який є рідним братом позивача, після одруження у 2001 році, проживав разом з дружиною та не надавав допомоги батькам, коли вони за станом здоров'я та в зв'язку з похилим віком потребували її. Позивач зазначав, що він один опікувався ними, забезпечував лікування вдома та в лікарнях, а також утримував своїх батьків до самої їх смерті. При цьому мати сторін по справі останні роки життя знаходилась в безпорадному стані, оскільки не могла самостійно пересуватись, проте участі в її утриманні відповідач ОСОБА_2 не приймав та ніякої допомоги не здійснював. На підставі викладеного позивач вважав, що є підстави для усунення відповідача від спадкування після смерті матері, в зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Стороною відповідача ОСОБА_2 до суду першої інстанції 14.06.2016 року були подані заперечення, в яких відповідач посилається на те, що позовні вимоги необґрунтовані, оскільки відповідач також проживав з батьками та надавав їм фінансову та іншу допомогу. Відповідач ОСОБА_2 зазначав, що батьки були пенсіонерами за віком, отримували пенсію, батько працював до смерті. При цьому відповідач стверджував, що надавав їм матеріальну допомогу, купував ліки та навідував в лікарнях та санаторії. Крім того, відповідач звертав увагу суду на те, що його мати померла від загального, а не тяжкого захворювання, та не перебувала в безпорадному стані. На підставі викладеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.05.2016 року позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 18.05.2016 року провадження у справі відкрито.

В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків.

20.10.2016 року представником позивача ОСОБА_7 надано заяву про призначення посмертної судово-медичної комісійної експертизи стану здоров'я з метою визначення ступеня безпорадності померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5.

В подальшому в ході судового розгляду сторонами до матеріалів справи надавались письмові докази, що характеризують стан здоров'я ОСОБА_5 в останні роки життя, а також допитані з цього приводу свідки.

25.01.2017 року представником позивача ОСОБА_7 до суду подано змінену заяву про призначення судово-медичної комісійної експертизи стану здоров'я померлої з метою визначення наявності захворювань, що обумовлені необхідністю сторонньої допомоги та витребування доказів.

Ухвалою суду від 24.10.2017 року по справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. При цьому судом перед експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» були поставлені наступні питання: Якими соматичними (тілесними) захворюваннями страждала за життя ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, зокрема, чи страждала вона на захворювання паркінсонізм рігідно-тремтільної форми? Якщо так, вказати яким був перебіг захворювань. Чи потребувала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, у зв'язку із наявними у неї захворюваннями, сторонньої допомоги (повної або часткової)? Якщо так, то з якого часу?

14.12.2017 року (27.12.2017 року повторно) до суду надійшло клопотання судового експерта у порядку ст. 53 ЦПК України, відповідно до якого для вирішення поставлених перед експертами питань необхідно надати оригінал висновку судово-медичного дослідження трупа (висновок експерта). До надання вказаних матеріалів проведення експертизи призупинено.

02.01.2018 року на клопотання експерта судом направлено письмову відповідь, згідно з якою повідомлено, що у зв'язку з тим, що провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, наразі відсутня можливість витребувати висновки судово-медичного дослідження трупа (висновок експерта). З урахуванням вказаного, судом було визначено проводити експертне дослідження за наявними матеріалами справи в межах питань, поставлених перед експертом.

22.01.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_7 щодо постановлення ухвали про витребування справ з Обласного бюро судово-медичних експертиз та поновлення провадження у справі, на яке представнику відповідача було направлено відповідь, що всі клопотання про постановлення ухвал по даній справі будуть розглянуті після повернення матеріалів справи до суду з експертної установи з висновком експертизи чи з повідомленням про неможливість надання висновку.

08.02.2018 року з КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» матеріали справи повернуто до суду без виконання експертизи з супровідним листом, в якому зазначено: «На підставі заяви адвоката ОСОБА_7 від 31.01.2018 року направляємо на Вашу адресу матеріали цивільної справи 520/5083/16-ц у двох томах». Жодних посилань щодо можливості чи неможливості проведення експертизи за наявними матеріалами відповідно до ухвали суду від 24.10.2017 року та письмової відповіді від 02.01.2018 року вказаний супровідний лист не містило.

26.02.2018 року провадження у справі поновлено та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 24.04.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В ході розгляду справи до призначення комісійної судово-медичної експертизи позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримували в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судових засіданнях позовні вимоги не визнавали та підтримували заперечення.

Після повернення матеріалів справи з експертної установи та поновлення провадження у справі сторони та їх представники не з'явились.

Представник позивача ОСОБА_7 електронною поштою 27.03.2018 року надіслала до суду заяву, в якій просить справу, призначену на 14.00 на 29.03.2018 року, розглядати за її відсутності у зв'язку з відрядженням до м. Києва. Докази перебування у м.Києві буде надано додатково. Одночасно представник позивача просить, у разі відкладення справи з інших об'єктивних причин, наступну дату призначити якомога швидше, так як вирішуватиметься процесуальне питання щодо витребування доказів з експертної установи, де вже призначено судово-медичну комісійну експертизу стану здоров'я померлої з метою визначення наявності захворювань від 24.10.2017 року задля скорішого розгляду справи по суті. Однак в подальшому представником позивача доказів на підтвердження відрядження до м.Києва суду надано не було. До судового засідання 24.04.2018 року представник позивача також не з'явилась, повідомивши за телефоном про зайнятість в іншому судовому процесі.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

При цьому районний суд розцінив поведінку представника позивача як таку, що спрямована на затягування розгляду справи, оскільки саме за клопотанням представника позивача всупереч положенням діючого процесуального законодавства матеріали справи були повернуті до суду з експертної установи без виконання експертизи та без повідомлення про неможливість виконання експертизи, після чого представник позивача двічі не з'явилась до судового засідання без надання доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки.

Суд зазначив, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 18.05.2016 року) суперечить вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, в зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

Таким чином, аналіз зазначених викладених вище обставин, дав підставу стверджувати про неналежне здійснення стороною позивача своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у затягуванні судового розгляду даної справи. У зв'язку із чим, суд вважав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача, повідомленого належним чином.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що до апеляційної скарги адвокат позивача ОСОБА_7 подала ряд клопотань:

-про поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги;

-про поновлення строку для подання додаткових доказів;

-про зупинення провадження у справі;

-про призначення судової експертизи.

При цьому, після роз'яснення суддею-доповідачем, необхідності обґрунтування клопотань нормами процесуального закону та наслідків зловживання процесуальними правами, адвокат відмовилась від клопотань: про поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги; про зупинення провадження у справі.

Разом з цим, після вирішення колегією суддів процесуального питання щодо призначення судової експертизи, адвокат позивача ОСОБА_10 через не згоду з процесуальним рішенням суду, заявила відвід колегії суддів.

В зв'язку із чим провадження у справі було зупинено, справу передано для вирішення питання про відвід колегії.

Після розгляду відводу та відмови у його задоволені, вже позивач подав заяву про відвід з аналогічних підстав (не згода з процесуальним рішенням колегії та скаргою на дії доповідача по справі), яке також було розглянуто та відмовлено у задоволені, як не обґрунтованого.

Провадження у справі відновлено та справа призначено до розгляду на визначену раніше дату - 31.10.2018 року.

31.10.2018 року учасники справи у судове засідання не з'явились.

Позивач ОСОБА_4 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку знаходженням на лікарняному, його представники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_11, надали до суду заяви про відкладення справи у зв'язку з зайнятістю у інших судових засіданнях. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також надав заяву про відкладення розгляду справи, через зайнятість в іншій судові справі.

Крім того адвокат ОСОБА_13 заявила клопотання про витребування доказів, Крім того позивач подав повторно клопотання про призначення експертизи (яке вже вирішувалось колегією суддів) та відвід головуючому судді Кравцю Ю.І. з аналогічних підстав (не згода з процесуальним рішенням та скаргою на дії доповідача по справі), який ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.11.2018 року залишено без розгляду та застосовано до заявника заходи процесуального примусу у виді штрафу.

Колегія суддів задовольнила клопотання про відкладення розгляду справи та призначила дату слухання 21.11.2018 року.

09.11.2018 року представник позивача адвокат ОСОБА_7, через канцелярію суду, повторно подала заяву про відвід головуючому судді Кравцю Ю.І., у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено до вирішення питання про відвід. Ухвалою апеляційного суду Одеської області заявлений відвід було визнано необґрунтованим та відмовлено у його задоволені.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2018 року провадження у справі було відновлено.

21.11.2018 року в судове засідання з'явився представник відповідача адвокат ОСОБА_3, інші учасники справи не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_11 подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, представник позивача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 подала заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, позивач ОСОБА_4 подав аналогічну заяву.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи. У своїх запереченнях адвокат вказував, що в довідках наданих позивачем та його адвокатом не зазначено протипоказань щодо участі у судовому засіданні, не всі хвороби перешкоджають участі у судовому засіданні, зазначив, що така процесуальна поведінка сторони позивача спрямована на затягування розгляду справи та мала місце і під час розгляду справи у судді першої інстанції.

Розглядаючи вказані клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволені з огляду на таке.

Заявляючи клопотання про відкладення справи, адвокат ОСОБА_11 посилалась на зайнятість в іншому судовому процесі в м. Запоріжжя, при цьому додала до клопотання судову повістку. Колегія суддів зазначає, що згідно судової повістки, судове засідання в місті Запоріжжі, призначено на 13 годину 22.11.2018 року, згідно розкладу руху потягів, потяг Одеса-Запоріжжя, відправляється з м.Одеса 21.11.2018 року о 22 годині 35 хвилин, тоді як розгляд даної справи призначений на 16 годин 30 хвилин 21.11.2018 року, отже адвокат ОСОБА_11 мала можливість бути присутня у судовому засіданні, а тому її неявку в судове засідання суд визнає як неповажну та відмовляє в задоволенні її клопотанні.

Щодо клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_4, колегія суддів зазначає те, що як на доказ поважності неявки у судове засідання вказані особи посилались на довідки № 77 та №78 від 21.11.2018 року. Аналізуючи вказані докази, колегія суддів встановила, що вони не містять інформації щодо неможливості прийняття участі у судових засіданнях, до того ж видані одночасно, як позивачеві так його представнику, на що вказують їх номери та дата видачі, а також підпис одного ж лікаря.

Оцінюючи всі вищезазначені обставини, а саме поведінку сторони позивача в судді першої інстанції: заявлення клопотання про призначення експертизи та надіслання клопотання експерту про повернення справи до суду; не явка у судове засідання, а також у суді апеляційної інстанції, заявлення клопотання про зупинення провадження у справі без належного обґрунтування, яке в подальшому було відкликано; неодноразові заявлення повторних клопотань та відводів, які вже були вирішені, неодноразові заявлення клопотань про відкладення розгляду справи, з огляду на тривалість розгляду справи (з 05.05.2016 року), колегія суддів дійшла висновку, що сторона позивача зловживає своїми процесуальними правами для затягування судового процесу, а тому вирішила розглядати справи за відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, виданого 04.03.1982 року Київським відділом ЗАГС м. Одеси, вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.40).

Судом досліджено свідоцтво про народження відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2, видане 02.03.1976 року Київським відділом ЗАГС м. Одеси, згідно якого батьками ОСОБА_2 вказані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.1 а.с.56).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 12.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис №11671 (т.1 а.с.41). Причиною смерті згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №3605 від 11.11.2015 року (т.1 а.с.42) стала атеросклеротична хвороба серця.

З Акту про проживання від 22.02.2016 року, складеного сусідами позивача ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, вбачається, що ОСОБА_4, 1982 року народження, постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з дня народження по теперішній час (т.1 а.с.19).

З Акту про не проживання від 22.02.2016 року, складеного сусідами позивача ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16, вбачається, що ОСОБА_2 не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 2001 року по теперішній час (т.1 а.с.20).

Судом досліджено довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації вих. №325 від 14.04.2016 року, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 Також була зареєстрована ОСОБА_5, 1951 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.26) та відповідно до довідки №326 від 14.04.2016 року постійно проживала за вказаною адресою з 19.10.1967 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.27).

Стороною позивача суду на підтвердження стану здоров'я ОСОБА_5 та участі позивача у витратах на лікування та її утримання надані докази: Медична картка, з якої вбачається, що ОСОБА_5, 1951 року народження, довгий час страждала на ревматизм, в зв'язку з чим перебувала на обліку в Поліклініці №20 Київського району м.Одеси (т.1 а.с.15-19); Довідка страхової компанії «Інто» №18 від 02.02.2016 року щодо укладення позивачем договорів добровільного медичного страхування №11327 ШМД від 06.05.2011 року, 30.04.2012 року та 03.05.2013 року, страхувальником по яким виступав ОСОБА_4, 1982 року народження. В договори також були внесені: ОСОБА_6, 1941 року народження, та ОСОБА_5, 1951 року народження (т.1 а.с.22-23); Виписка з медичної карти №С1784 відділення кардіосудинної патології та кардіохірургії клініки «Інто-Сана», з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 10.05.2011 року по 13.05.2011 року перебувала на стаціонарі в клініці «Інто-Сана». Короткий анамнез захворювання зі слів пацієнтки: страждає паркінсонізмом більш 12 років, протягом останніх 6 років через прогресуючу м'язкову слабість, ураження хребта та крупних суглобів перестала самостійно пересуватись. Доставлена в БСМП в супроводі сина для обстеження (т.1 а.с.29-33); квитанції про оплату медичних послуг та придбання ліків (т.1 а.с.34-38, т.1 а.с.43).

Стороною позивача суду також надані докази щодо встановлення метало-пластикових вікон в будинку, опломбування водомірних приладів та квитанції щодо сплати комунальних послуг за будинок, де позивач проживав зі своїми батьками. Вказані докази суд розцінив як такі, що підтверджують факт турботливого ставлення позивача до місця проживання як його батьків, так і його самого.

Стороною відповідача суду надані докази: Відповідь КУ «МКЛ №1» на адвокатський запит, вих.№412 від 29.03.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5, 1951 року народження, знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 20.06.2000 року по 14.07.2000 року (т.1 а.с.72); Результати УЗД досліджень від 24.03.2005 року, 17.09.2008 року, 15.04.2010 року, а також довідка зав відділенням УЗД МКЛ №10 ОСОБА_17 щодо того, що в період з 2003 року пацієнти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (які є свекром та свекрухою медсестри ОСОБА_28) не однократно проходили обстеження в умовах зазначеного відділення. Проводились УЗ дослідження, ЕКГ та ДГС (т.1 а.с.73-76); Виписка з медичної карти №С1784 відділення кардіосудинної патології та кардіохірургії клініки «Інто-Сана», з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 10.05.2011 року по 13.05.2011 року перебувала на стаціонарі в клініці «Інто-Сана». Короткий анамнез захворювання зі слів пацієнтки: страждає паркінсонізмом більш 12 років, протягом останніх 6 років через прогресуючу м'язкову слабість, ураження хребта та крупних суглобів перестала самостійно пересуватись. Доставлена в БСМП в супроводі сина для обстеження (т.1 а.с.77-83); Виписка з медичної карти № С5110 відділення хірургії та травматології клініки «Інто-Сана», з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 19.12.2011 року по 22.12.2011 року перебувала на стаціонарі в клініці «Інто-Сана», де була проведена операція по видаленню металевих гвинтів, встановлених в ході операції в МКЛ №1 в 2000 році (т.1 а.с.82); висновок лор-лікаря та медична картка за 2012-2015 роки (т.1 а.с.83,85-89); чеки на придбання ліків (т.1 а.с.84); довідка щодо поховання ОСОБА_5 (т.1 а.с.90).

Докази, надані сторонами на підтвердження захворювань та лікування батька ОСОБА_6 судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки вказані докази не стосуються предмету спору, так як не підтверджують і не спростовують безпорадність стану ОСОБА_5 та її потреби в сторонньому догляді.

В ході судового розгляду справи судом були допитані свідки.

Допитана в судовому засіданні 29.09.2016 року свідок ОСОБА_14 пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_4 та підтвердила обставини, викладені в актах від 22.02.2016 року щодо проживання позивача та не проживання відповідача разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні 29.09.2016 року пояснив, що є сусідом позивача ОСОБА_4 При цьому в судовому засіданні свідок сплутав братів. Свідок ОСОБА_18 зазначив, що за ОСОБА_5 здійснював догляд її чоловік ОСОБА_6, більше нікого не бачив. ОСОБА_5 була лежачою хворою, сама нікуди не виходила, могла пересуватись по двору, а три роки не виходила взагалі. Чи потребувала ОСОБА_5 стороннього догляду свідок не знає, на поховання не приходив, хто займався похованням також не знає.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні 29.09.2016 року пояснив, що працює лікарем в клініці «Інто-Сана», знає позивача ОСОБА_4, був лікуючим лікарем його мами ОСОБА_5 в стаціонарі та амбулаторно. В клініці ОСОБА_5 була прооперована в зв'язку з загноєнням та видаленням металу після операції в МКЛ №1. Три доби ОСОБА_5 перебувала на стаціонарі, потім позивач привозив її на перев'язки. Одного разу свідок ОСОБА_19 оглядав її вдома, калитку відчиняли позивач та чоловік похилого віку. Свідок зазначив, що самостійно ОСОБА_5 не пересувалась, їй допомагав позивач. Хто оплачував лікування, не знає.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні 29.09.2016 року пояснив, що за фахом є лікарем-хірургом, відповідача ОСОБА_2 знає з народження, також знає його брата ОСОБА_4 та знав їх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які жили у власному будинку, отримували пенсію. Також їм допомагав відповідач ОСОБА_2 Батько сторін ОСОБА_6 був бляхарем та підробляв разом з відповідачем. Свідок ОСОБА_20 періодично заходив до них, коли ОСОБА_6 було погано - був інсульт. ОСОБА_5 років 8-9 потребувала догляду, хто її доглядав свідок не знає. В 2014 році свідок працював лікарем швидкої допомоги та в спортивній школі, приїжджав разом з відповідачем до ОСОБА_5 та бачив, що вона ходила по дому, скаржилась на серце та суглоби, потім в 2015 році вже не ходила. При цьому свідок ОСОБА_20 пояснив, що в 2015 році позивача не бачив, знає, що брати конфліктували.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні 29.09.2016 року пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_2 та працює медсестрею в МКЛ №10. Свідок ОСОБА_21 зазначила, що відповідач завжди допомагав батькам, вони лікувались в лікарні, ще працює свідок. Лікар ОСОБА_8 консультувала ОСОБА_5, інвалідності не було встановлено. Відповідач ОСОБА_2 не ухилявся від надання допомоги, він купував ліки та спілкувався з мамою до останнього дня. Також свідок зазначила, що до 2007 року вони з чоловіком та сином також жили на вул. Зеленій, 14, але через погані стосунки з братом ОСОБА_4 вимушені були переїхати. Кожні вихідні свідок привозила сина до бабусі та дідуся разом з чоловіком, допомагала з приготуванням їжі. В 2005 році у батька ОСОБА_6 стався інсульт і відповідач тиждень сидів біля нього. Мати ОСОБА_5 з 2003 року по 2013 року регулярно обстежувалась в МКЛ №10, картку не заводили, а результати досліджень зберігаються лише три роки. В клініці «Інто-Сана» оплату також здійснював відповідач ОСОБА_2 за препарати. У ОСОБА_5 була хвороба Паркінсона та травма ноги, але вона ніколи не була лежачою, вона завжди ходила, були лише періоди загострення хвороби. Також були проблеми з хребтом. Постійного догляду не потребувала, доглядальниці не було. Свідок зазначила, що її родина живе в квартирі в кредит. Поховання матері також здійснював її чоловік, на що брали гроші в борг.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні 01.11.2016 року суду пояснила, що є родичкою родини ОСОБА_5, в 2013 році приїхала разом з дочкою свідком ОСОБА_23 в гості, бачили ОСОБА_6, ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_4 Свідок зазначила, що ОСОБА_6 пояснив їй, що у ОСОБА_5 хвороба Паркінсона. Свідка ОСОБА_22 вразив стан ОСОБА_5, яка сиділа нерухомо, мала тільки два робочих пальця та пила лише через трубочку. Їй допомагав позивач ОСОБА_4 Потім до поховання ОСОБА_6 свідки ОСОБА_22 більше не приїжджали, підтримували зв'язок за телефоном. Приїхали на поховання та потім частіше бачились з позивачем, донька - свідок ОСОБА_23 вчилась у нього грати на гітарі. Свідки намагались допомогти з приготуванням їжі, приходили один раз в три-чотири тижні. ОСОБА_5 була вдома та спала в кімнаті на спеціальному матраці, переносів її позивач на руках. Відповідач ОСОБА_2 з дружиною вимагали продати будинок, щоб сплатити за свою квартиру, а батьків відправити в село. Свідок також погодилась з застереженнями суду щодо усунення від бесід з обома синами ОСОБА_5, при цьому не змогла суду пояснити чому вона не спілкувалась з відповідачем з приводу спільної турботи з позивачем щодо догляду за їх матір'ю.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні 01.11.2016 року пояснила, що приїжджала на вул. Зелену до ОСОБА_5 в 2014-2015 роках, бачила, що позивач виносив маму на свіже повітря.

Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні 06.12.2016 року пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_4, якого знає протягом 10 років. Його маму свідок не бачила, так як вона була лежачою, інших родичів позивача також не знає. Свідок пояснила, що в жовтні 2016 року вперше побачила відповідача ОСОБА_2 з його дружиною, яка погрожувала свідку, оскільки свідок хотіла захистити позивача, коли відповідач з іншими людьми та собаками намагався зайти в будинок.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 06.12.2016 року пояснила, що працює лікарем-терапевтом в МКЛ №10. Знає відповідача ОСОБА_2, який просив свідка оглянути його мати вдома з приводу артрозу суглобів в 2012-му, 2013-му та 2015-му роках. В перший раз був присутній і батько сторін по справі. Мати була адекватною пересувалась на милицях. Мали місце вікові зміни, постійного догляду не потребувала. В 2015-му році у ОСОБА_5 була серцево-судинна недостатність, в зв'язку з чим свідок рекомендувала стаціонарне лікування. В 2012 році ОСОБА_5 сиділа на ліжку під час огляду, а в 2015 році вже лежала.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні 06.12.2016 року позивач ОСОБА_4 пояснив, що мати ОСОБА_5 захворіла в 2005 році, у її сестри - лікаря був постановлений діагноз - хвороба Паркінсона, з чим мати не погоджувалась. Потім мати впала у дворі на коліно, був забій. Мати боялася ходити, оскільки втрачала рівновагу. В травні 2005 року впала та тільки сиділа, а з 2007 року вже не ходила. Позивач ОСОБА_4 зазначив, що його брат - відповідач ОСОБА_2 з 2001 року не проживає з ним. Спочатку він приїжджав на вихідних, потім рідше, а після смерті батька - лише на поховання. Мати була лежачою хворою, в неї були пролежні, позивач самостійно носив її до ванної кімнати, мив, вдягав подгузники. До 2007 року позивач розділяв роботу з батьком. Після 2012 року позивач утримував обох батьків. Відповідач ОСОБА_2 намагався примусити позивача та батьків продати будинок, хотів зареєструвати в ньому свою дитину. Госпіталізацію до лікарні позивач оформлював за свої кошти, а також давав гроші відповідачу для здійснення поховання.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні 14.06.2017 року пояснила, що є сімейним лікарем, була дільничним лікарем, коли лікувався батько сторін ОСОБА_6, та бачила мати ОСОБА_5, коли приходила за викликом додому. Після 2010 року бачила обох братів, які приходили за довідками. Свідок зазначила, що чіткий діагноз ОСОБА_5 не був встановлений, в карточці зазначений діагноз під питанням. Лікар приходила за викликом за адресою: вул. Зелена, 16, чотири рази. ОСОБА_5 не могла сама пересуватись, мала пролежні через те, що не ходила. Контролювати стан хворої свідок не могла, так як все було закрито, вона залишала записки. Коли приходила за викликом, то бачила батька сторін ОСОБА_6 та молодшого сина - позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 скаржилась на сильну слабість, біль в суглобах та хребті. Після червня 2010 року свідок пацієнтку ОСОБА_5 не бачила.

Таким чином, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_5 до своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1, звідки не виходила, оскільки не могла самостійно пересуватись. Позивач ОСОБА_4 разом з батьком та після його смерті самостійно доглядав мати ОСОБА_5

При цьому в ході судового розгляду справи стороною позивача не було спростовано доводів відповідача щодо надання медичної допомоги в лікарні, в якій працює невістка ОСОБА_5, та участь в придбанні ліків та в похованні матері, що дає суду підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 та його дружина також частково брали участь у витратах на лікування ОСОБА_5, яка тривалий час хворіла.

Судом встановлено, що між сторонами склалися напружені та неприязні стосунки не тільки під час розгляду даної справи, про що свідчать пояснення допитаних в судовому засіданні свідків та надані сторонами докази щодо звернення з заявами до поліції стосовно дій один одного.

Позивач ОСОБА_4, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на ч.5 ст.1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При цьому суд першої інстанції посилався на Пункт 4 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, яким передбачено, що виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

По даній справі та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення відповідача від надання допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин щодо ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання спадкодавцеві ОСОБА_5 допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця ОСОБА_5 в безпорадному стані та потреби спадкодавця ОСОБА_5 в допомозі саме відповідача ОСОБА_2, в зв'язку з чим вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції був зобов'язаний зупини провадження у справі у зв'язку з існуванням кримінального провадження за фактом підроблення документу, є необґрунтованими, оскільки не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України зупиненню підлягає провадження у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Позивачем не надано доказів про наявність кримінального провадження у судді, як до суду першої та і апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що докази, яким судом надано оцінку, не можна вважати допустимими та достатніми, надані докази стороною відповідача є підробленими, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що апелянт не надав доказів на підтвердження таких тверджень, а саме вироку суду.

Посилання апелянта, що наданий до суду відповідачем оригінал медичної картки, наданий лікарем терапевтом ОСОБА_8, у подальшому було вилучено слідчим Малиновського ВП ГУНП в м.Одесі для проведення почеркознавчої експертизи, тащо суд невірно тлумачить докази, які подавав він, а саме медичні - виписки про лікування його матері у клініці «Інто-Сана»разом із оригіналами квитанцій про сплату за послуги та не врахував надані докази придбання ним ліків та необхідних засобів, а також, що під час слухання справи було допитано чимало свідків, серед яких лікарі, які засвідчили безпорадність стану здоров'я померлої матері ОСОБА_5 та відсутність ОСОБА_2 протягом багатьох років за місцем помешкання його разом із мамою, також на порушення при проведенні судової експертизи, на думку колегії суддів не мають правого значення для правильного вирішення даної справи з огляду на таке.

Позивач просив суд усунути від спадкування свого брата, на підставі частини п'ятої статті 1224 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми, усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_5 потребувала допомоги саме від відповідача, а той, в свою чергу, мав можливість надати допомогу, однак не вчиняв необхідних дій. Позивачем не було надано будь-яких доказів того, що відповідач мав можливість, але умисно ухилявся від виконання обов'язку утримання спадкодавця, як до суду першої так і апеляційної інстанції. Сторона позивача, обмежилась лише збором та наданням доказів щодо безпорадності стану спадкодавця, що є недостатнім у спорі про усунення від спадкування на підставі частини п'ятої статті 1224 ЦК України.

Така позиція апеляційного суду, узгоджується з висновками Верховного Суду в аналогічній справі №521/20849/16, що відповідно до ст.417 ЦПК України є обов'язковими для судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів окремо звертає увагу на докази та клопотання, що подані до суду апеляційної інстанції, а саме: клопотання про витребування доказів, необхідних для проведення експертизи, клопотання про поновлення строку на подання доповнень до апеляційної скарги, тричі клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, клопотання про поновлення строку на подання доказів, а саме висновку фоноскопічної експертизи, заяву про зупинення провадження по справі, заяву про приєднання доказів до матеріалів справи, заява про витребування оригіналів медичних документів, клопотання про долучення до матеріалів справи копії довіреності померлої ОСОБА_5, клопотання про допит свідка приватного нотаріуса ОСОБА_27, заява про повторний допит свідка ОСОБА_28 з метою встановлення можливості самостійного пересування померлої ОСОБА_5

Так, вказані докази подано з порушенням процесуального закону та жодним чином не доводять ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання та потребу ОСОБА_5 в допомозі саме ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо процесуальних порушень судом першої інстанції при проведені судової експертизи, однак такі порушення не вплинули на правильне вирішення справи.

Європейський суд з прав людини, зокрема, дійшов висновку, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки. У рішенні від 23.07.2009 Європейський суд з прав людини виходив із того, що хоча правил юрисдикції як принципу й має бути дотримано, однак з огляду на обставини справи відсутня соціальна потреба, яка виправдовувала би відступ від принципу правової визначеності.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позву не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.04.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.11.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева