Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р.

м. Київ

справа № 755/9634/18

провадження № 2/755/4560/18

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Ламбуцької Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на його користь у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до смерті позивача, мотивуючи тим, що він є не працюючим пенсіонером та отримує пенсію за віком в сумі 2 670,00 грн., інших джерел доходу не має. Позивач останні роки хворіє, має проблеми із здоров'ям, потребує стаціонарного лікування, купує значну кількість ліків. Відповідач матеріальну допомогу позивачу не надає, маючи таку змогу, що є підставою звернення позивача з даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року заяву позивача ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням сторін, заявлене в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, залишено без задоволення.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року клопотання позивача про долучення пояснювальної записки залишено без задоволення, з огляду на відсутність процесуального права позивача подачі такого виду заяви.

01 серпня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання батька, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, вказуючи на невідповідність фактів, зазначених позивачем, дійсним обставинам, оскільки позивач знаходиться у зареєстрованому шлюбі із працездатною особою, яка є працевлаштованою, має на праві власності ? частину квартири АДРЕСА_1 Водночас відповідач станом на день звернення позивача з даним позовом до суду є не працевлаштованим, його підприємницька діяльність припинена 28.03.2017 року. Крім того, відповідачем зауважено, що розмір пенсії позивача перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом на 2018 рік, та позивачем не надано жодного доказу наявності у нього потреби для лікування. (а.с. 19-21)

08.08.2018 року представником позивача ОСОБА_3 до суду подано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого позивач підтвердив реєстрацію свого шлюбу із працездатною особою, ОСОБА_4, якою було викуплено успадковану відповідачем частину квартири АДРЕСА_1 На час працевлаштування дружина позивача його матеріально підтримувала, однак з 2014 року є непрацюючою, тому не має змоги в повному обсязі забезпечити матеріальні потреби позивача, який потребує стаціонарного лікування та постійного догляду. (а.с. 31-34)

29.08.2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив позивача, яким відповідач уточнює свою правову позицію щодо заперечення проти позову, які викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. (а.с. 76-78)

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги письмові заяви сторін по суті позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено повторним свідоцтвом про народження, виданим Печерським рунним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1997. (а.с. 6)

19.12.2009 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 19.12.2009 року, актовий запис № 2211. (а.с. 29)

За даними посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 27.02.2001 року перебуває на пенсії за віком, та отримує пенсійне забезпечення у розмірі 2 676,28 грн., що підтверджено Довідкою Лівобережного ОУПФУ м. Києва № 6959 від 24.04.2018 року. (а.с. 5; 7)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2010 року та згідно Договору купівлі-продажу частини квартири від 08.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Олексюком Г.О., зареєстрованого в реєстрі а № 689, ОСОБА_4 придбано у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ? частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 26-27; 40)

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1. (а.с. 37)

Згідно даних консультативних висновків лікарів та виписки з із медичної карти ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань серцево-судинної системи, рухового апарату, преміхурово залози. (а.с. 46-60)

Відповідно до положення статті 202 Сімейного кодексу України, що закріплено в статті 51 Конституції України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Утримання батьків дітьми є відповідною моральною компенсацією за утримання і турботу надану батьками дитині. Обов'язок дітей утримувати своїх батьків відноситься до зобов'язань першої черги.

Для виникнення обов'язку дітей утримувати батьків у судовому порядку необхідна наявність наступних умов: кровне споріднення між батьками та дітьми, засвідчене у встановленому законом порядку, або інші юридично значущі зв'язки між ними; непрацездатність батьків і потреба ними матеріальної допомоги; повноліття дітей. За відсутності однієї із зазначених умов обов'язок у дітей утримувати батьків не виникає.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Разом з тим, згідно положень ч. 1-4 ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, відповідно до статті 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 вказує на значно низький розмір отримуваної ним пенсії у сумі 2 676,28 грн., якої не вистачає на сплату комунальних платежів, лікування та придбання великого обсягу вартісних лікарських засобів. Крім зазначеного, позивач є непрацездатним, внаслідок чого не може підвищити свій дохід шляхом влаштування на роботу, має дружину, яка постійно піклується про позивача, однак також є тимчасово не працевлаштованою, тому позивач вимушений звернутися із позовом про стягнення аліментів зі свого єдиного сина, якому неодноразово матеріально допомагав у житті.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, відповідно до положень статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, керуючись вищенаведеним сімейним законодавством України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліментів на утримання позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, - оскільки судом встановлено, що позивач досягнув пенсійного віку та отримує пенсію за віком в сумі 2 676,28 грн., яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (з 1 січня 2018 р. - 1 373,00 грн.; з 01 липня 2018 р. - 1 435,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1 497,00 грн.), позивач з 2009 року офіційно одружений та дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, є особою працездатного віку, наділена обов'язком надання матеріальної підтримки своєму чоловіку, та не позбавлена можливості працевлаштування задля забезпечення належного життєвого рівня своєї сім'ї. При цьому судом ураховано наявність у позивача та його дружини на праві власності трикімнатної квартири загальною площею 63,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 а також автомобіля «Мазда», д.н.. НОМЕР_1, які можуть бути джерелом додаткового значного доходу позивача, за наявності допомоги з боку його дружини, що, загалом, забезпечить належний рівень фінансування лікування позивача та підтримання його матеріального стану. Таким чином, судом не встановлено потреби позивача у матеріальній допомозі у вигляді аліментного зобов'язання, що виключає одну із складових умов для виникнення обов'язку дітей утримувати батьків, який не є абсолютним.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору та відмову у позові, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2018 року.

Суддя: В.І. Галаган