Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-3114/05

провадження № 61-34859 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дніпродзержинська міська організація Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області,

третя особа - Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2005 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області, третя особа - Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області, про визнання права власності на нежитлові приміщення та будівлі.

Позовна заява мотивована тим, що він є керівником підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області, яке було створене шляхом об'єднання власності громадян, що є членами Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області та зареєстроване 07 березня 2002 року виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської радиДніпропетровської області. Під час створення вказаного підприємства, рішенням членів Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області у власність підприємства передані нежитлові приміщення і будівлі, а саме: будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_4; будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_1; магазин непродовольчих товарів по АДРЕСА_3; мисливська база АДРЕСА_2

Він, як керівник підприємства, який відповідає за здійснення його управління у господарській діяльності, вважав, що факт відсутності у господарства належного оформлення права власності на вказану нерухомість порушує його особисті права і права підприємства, встановлені чинним законодавством України.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати за підприємством «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» право власності на: будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_4; будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_1; магазин непродовольчих товарів по АДРЕСА_3; мисливську базу по АДРЕСА_2.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2005 року у складі судді Стасовської Л. І. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за підприємством «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» право власності на: будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_4; будинок мисливця та рибалок по АДРЕСА_1; магазин непродовольчих товарів по АДРЕСА_3; мисливську базу АДРЕСА_2. Зобов'язано Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області зареєструвати за підприємством «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» право власності на вказані будівлі та приміщення. Допущено негайне виконання рішення суду.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за підприємством «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» відповідно до положень законодавства документи про передачу об'єктів нерухомості у власність не були оформлені, тому бюро технічної інвентаризації правомірно відмовило позивачу у реєстрації права власності на об'єкт нерухомості. Проте факт відсутності оформлених належним чином документів, не є підставою для відсутності прав власності у власника майна, тому за підприємством слід визнати право власності на спірне нерухоме майно відповідно до статті 328 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської областівід 31 серпня 2017 року апеляційна скарга Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом як фізична особа, вказував про те, що він є керівником підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» та просив визнати за підприємством право власності на об'єкти нерухомості. Проте у матеріалах справи наявні: Статут Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області, виписка з Протоколу розширеного засідання президії обласної ради Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області від 31 січня 2002 року, згідно з якими керівником цієї організації, тобто відповідача, є ОСОБА_4, що також підтверджено даними Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України. Отже, суд першої інстанції не визначився зі сторонами у справі, не перевірив, у чому саме полягає порушення прав позивача, не звернув уваги на те, що останній, діючи в інтересах підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство», не зазначив підприємство стороною у справі та суд визнав право власності на спірне нерухоме майно за підприємством, яке до участі у справі залучено не було.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у суді першої інстанції він діяв тільки в особистих інтересах, будь-яку іншу особу він не представляв. Скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції грубо порушено його права, оскільки буде скасовано право власності на спірне нерухоме майно.

У грудні 2017 року Єлизаветівська сільська рада Петриківського району Дніпропетровської області подала заперечення на касаційну скаргу посилаючись на те, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, відсутні докази, що спірне нерухоме майно належить членам Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області, чи підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство». Крім того, позивач діяв в інтересах підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство», а відповідно до Статуту він також є керівником відповідача, тобто він був одночасно представником позивача і відповідача, що нормами ЦПК України не допускається.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині другій статті 40 ЦПК України 2004 року передбачено, що одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом як фізична особа, вказував про те, що він є керівником підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» та просив визнати за підприємством право власності на об'єкти нерухомості. Проте у матеріалах справи наявні: Статут Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області, виписка з Протоколу розширеного засідання президії обласної ради Дніпродзержинської міської організації Українського товариства мисливців та рибалок Дніпропетровської області від 31 січня 2002 року, згідно з якими керівником цієї організації, тобто відповідача, є ОСОБА_4, що також підтверджено даними Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України. Отже, ОСОБА_4 пред'явив позов по суті сам до себе як до керівника відповідача.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що суд першої інстанції не визначився зі сторонами у справі, не перевірив, у чому саме полягає порушення прав позивача, не звернув уваги на те, що останній, діючи в інтересах підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство», не зазначив підприємство стороною у справі та судом було визнано право власності на спірне нерухоме майно за підприємством, яке до участі у справі залучено не було.

Доводи касаційної скарги про те, що у суді першої інстанції позивач діяв тільки в особистих інтересах, будь-яку іншу особу не представляв, безпідставні, оскільки він вказував про те, що звертається за захистом права власності підприємства «Дніпродзержинське мисливсько-рибальське господарство» на спірне нерухоме майно. Крім того, ОСОБА_4 не зазначив, чим саме відповідачем порушено його особисті права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк