Справа № 364/363/18
Провадження № 2/364/171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_1,

за участю:

представник Позивача ОСОБА_2 (довіреність від 28.12.2016 р. № 7895-К-О),

представника Відповідача ОСОБА_3 (ордер адвоката серії КС № 348142 від 13.06.2018 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до ОСОБА_4,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 28.03.2018 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість у загальному розмірі 31 310,04 грн. за кредитним договором від 11.01.2014 р. № б/н, яка складається з такого:

1 998,87 грн. заборгованість за кредитом;

27 244,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

1 467,14 грн. штрафу (процентна складова).

На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 11.01.2014 р. № б/н ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому договором розмірі. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобовязань. У звязку з цим Відповідач за станом на 11.03.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 31 310 грн. 04 коп., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, пенею і штрафом.

Ухвалою суду від 11.04.2018 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву щодо позову, явку представника Позивача визнано обовязковою для дачі особистих пояснень по суті справи, зобовязано представника Позивача надати суду для дослідження оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, розяснено наслідки невиконання вимог суду, призначено судове засідання на 29.05.2018 р., відкладене через неявку Відповідача на 20.06.2018 р., за клопотання представника Відповідача на 13.08.2018 р. та на 25.09.2018 р., останнє обґрунтоване проведенням переговорів сторін щодо врегулювання ними спору (а.с. 71).

У судовому засіданні 25.09.2018 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, до суду на виконання ухвали суду від 11.04.2018 р. подала витяг з програмних комплексів Банку від 11.01.2014 р. а також заяву про неможливість подання оригіналу документу анкети-заяви ОСОБА_4 у звязку із ненадходженням, просить розгляд справи проводити за наявними у справі документами (а.с. 75). Додатково пояснила, що останній платіж на погашення заборгованості Відповідач здійснив 08.08.2014 р., але строк дії кредитної карти автоматично (тобто без погодження з Відповідачем) пролонгується щороку на 1 рік. Також повідомила, що Відповідачеві було запропоновано реструктуризацію під час даного судового провадження, від якої той відмовився через відсутність необхідних коштів.

Відповідач у судові засідання не зявлявся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся (а.с. 51, 59, 70).

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях, поданих до суду в засіданні (а.с. 81-84), стверджуючи, що копія анкети-заяви, витяг з «ОСОБА_2 банку», витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, надані Позивачем, копія витягу «ОСОБА_2 обслуговування кредитних карт «Універсальна»» не містять доказів того, що Відповідач отримав платіжну картку, її вид, умови, строк дії та ПІН-код. Розрахунок заборгованості також вважає необґрунтованим, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що процентна ставка за спірним договором становить 30 % річних, у той час як за доданим до позовної заяви Розрахунком заборгованості з 01.09.2014 р. до 01.04.2015 р. банком були здійснені нарахування, виходячи із ставки 34,8 %, а з 01.04.2015 р. 43,20 %. При цьому підстав для таких нарахувань банком представлено не було. Тому через недоведення Позивачем факту погодження між сторонами кредитного договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії і пені в задоволення позову просить відмовити (а.с. 81-84).

Крім того, представником Відповідача подано заяву про застування строку позовної давності, обґрунтовуючи її тим, що 08.08.2014 р. для кредитора (Позивача) почався перебіг позовної давності, а з позовом Позивач звернувся до суду лише 13.03.2017 р., тому в позові слід відмовити (а.с. 79-80).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, надані у судовому засіданні, розглянувши позовну заяву, додані до неї документи, в тому числі надані у судовому засіданні, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Судом встановлено, що 11.01.2014 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач), підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», та отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 2 000 грн. Відповідач своїм підписом у названій анкеті-заяві засвідчила свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між нею і банком та що вона зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг» (а.с. 7).

За пунктом 2.1.1.5.5 згаданих «Умов та Правил надання банківських послуг» Відповідач зобовязалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пунктів 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обовязковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведені, зокрема, в довідці про умови кредитування, яка є невідємною частиною договору, та встановлюються даним пунктом. Платіж включає в себе плату за користування

кредитом, передбачену «Тарифами банку», та частину заборгованості за кредитом. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 (триста шістдесят) календарних днів на рік. У разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. Клієнт сплачує пеню, розраховану за цим пунктом «Умов та Правил надання банківських послуг».

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи та пояснень представника Позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобовязання виконав у повному обсязі і належним чином, надавши Відповідачеві кредитні кошти на картку в розмірі 2 000 грн. Проте Відповідач не виконує взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У звязку з цим за станом на 11.03.2018 р. у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість на загальну суму 31 310,04 грн., що складається, як стверджує Позивач, із:

1 998,87 грн. заборгованості за кредитом («тіло» кредиту);

27 244,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

100,00 грн. заборгованості за пенею та комісією;

500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

1 467,14 грн. штрафу (процентна складова).

Встановлені судом обставини в частині надання і отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджуються, зокрема, копією згаданої анкети-заяви (а.с. 7), наданими представником Позивача в судовому засіданні скріншотами з витягом з бази даних ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де зображено Відповідача з кредитною картою (а.с. 77, 78), а також перемовинами про реструктуризацію заборгованості, що проводилися сторонами та у звязку з якими 13.08.2018 р. відкладалося судове засідання за заявою представника самого Відповідача (а.с. 71).

Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання (частина друга статті 615 ЦК України).

За визначенням частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Водночас частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Разом з тим, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази та беручи до уваги усні і письмові (а.с. 81-84) пояснення представника Відповідача із запереченнями, зокрема, щодо правильності нарахування суми заборгованості, судом було установлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви позичальника, в якій вказано, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами банку» складає договір між Відповідачем і банком та що Відповідач зобовязується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг», при цьому сама анкета-заява не містить жодної позначки про те, яку саме кредитну карту отримав Відповідач, а також позначки про отримання ним памятки клієнта з тарифами і умовами кредитування (а.с. 7).

У той же час до позовної заяви додано витяг з ОСОБА_2 обслуговування кредитних карт «Універсальна», зокрема за картами «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (з відсотковою ставкою 3,0 % на місяць), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць, потім 2,9 % і 3,6 %), «Універсальна Contract» (з відсотковою ставкою 1,7 % на місяць) та «Універсальна Gold» (з відсотковою ставкою 2,5 % на місяць, надалі 2.3 %, 2,7 %, 3,5 5), жодні з наведених умов кредитування та, зокрема, визначення процентної ставки не містять підпису Відповідача (а.с. 8).

Крім того, з доданого до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.01.2014 р., укладеного між сторонами, станом на 11.03.2018 р. вбачаються такі відсоткові ставки: 30 % з 11.01.2014 р.; 34,80 % з 01.09.2014 р.; 43,20 % з 01.04.2015 р. (а.с. 5-6), хоча в позовній заяві стверджується лише про 30 % ставку (а.с. 2).

Відкриваючи провадження в даній справі ухвалою від 11.04.2018 р., суд розяснював учасникам справи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України).

З огляду на це та зважаючи на відсутність підпису Відповідача на жодних із доданих до позовної заяви Позивача умов кредитування за різними кредитними картами, суд вважає, що Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мав на увазі Відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які він брав на себе зобовязання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Так само у постанові Верхового Суду України від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16 (цивільна справа № 521/8743/14-ц) Суд через відсутність підпису відповідача (позичальника) на Умовах кредитування зробив висновок про помилковість стягнення з відповідача пені та штрафів, передбачених непідписаними ним Умовами.

Нат тепер аналогічні правові позиції і висновки щодо доказів на підтвердження факту видачі банком і отримання позичальником кредитних коштів викладено й в рішеннях Верховного Суду. Зокрема, в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 р. у справі № 364/594/17 суд касаційної інстанції вказав на правильність висновків Володарського районного суду Київської області та Апеляційного суду Київської області про те, що «не можуть свідчити про отримання відповідачем кредитних коштів і посилання банку на факт погашення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення таких операції відображено лише у довідці, зробленій самим банком, без надання належних доказів взагалі факту їх здійснення, як і доказів того, що вказані операції проводилися відповідачем у справі».

Крім того, Верховним Судом України неодноразово зверталася увага на те, що за статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (постанова від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15).

Зважаючи на усе викладене та наведені позиції Верховного Суду України, суд вважає, що в частині стягнення з Відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 27 244,03 грн., за пенею та комісією в розмірі 100,00 грн., а також штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1 467,14 грн. (процентна складова) позов задоволенню не підлягає.

Стосовно ж стягнення з Відповідача основної кредитної заборгованості («тіло» кредиту) в розмірі 1 998,87 грн, наявність якої, як наведено вище, доведено Позивачем і встановлено судом, суд виходить з такого.

Представник Відповідача 25.09.2018 р. подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 79-80).

За визначенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За вимогами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з підписаною Відповідачем анкетою-заявою та Умовами і правилами надання банківських послуг строк погашення заборгованості за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють відповідальність за невиконання цього обовязку. Тому право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (зокрема, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 597/934/15-ц).

За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права, позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку про те, що оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором від 11.01.2014 р. позичальником (Відповідачем) було внесено в розмірі 100 грн. 08.08.2014 р., що підтверджено доданим до позову Розрахунком заборгованості (а.с. 5) та стверджено представниками обох сторін у судовому засіданні, проте з даним позовом Позивач (банк) до суду звернувся лише 28.03.2018 р., тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого просить Відповідач (письмова заява представника Відповідача від 25.09.2018 р., а.с. 79-80), тому наявні передбачені законом наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Відповідно до статей 202, 256, 257, 260, 261, 267, 509, 626, 634, 1054, 10561 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктами 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Копії повного рішення направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354, підпункти 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.

Повне рішення суду буде складено не пізніше 01.10.2018 р.

Повне рішення суду складено 01.10.2018 р.

Суддя Л.А. Макаренко