Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 709/494/16-ц

провадження № 61-19909св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року у складі судді Калашника С. І. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Ювшина В. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 30 серпня 2003 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року.

Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровано за позивачем; легковий автомобіль «DAEWO-T13110», державний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску (далі - автомобіль «DAEWO-T13110» ), трактор «XINTAI XT-220», державний номер НОМЕР_2, 2008 року виробу(далі - трактор «XINTAI XT-220» ), які зареєстровано на ім'я позивача; мотоцикл «К-750» без документів, газонокосарку, бензопилку, точильний верстак, дриль, зарядний пристрій, велосипеди, килим, корморізку, комп'ютер, меблі, телевізор, відеокамеру, скутер, пасіку, газову плиту, прихожу, морозильну камеру, три шафи, пральну машину (автомат) та інше майно, на загальну суму 279 394,10 грн.

Оскільки сторони не досягли згоди стосовно користування та розпорядження набутим під час шлюбу майном, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив у порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності, виділивши йому в натурі легковий автомобіль, трактор, газонокосарку, мотоцикл, зарядний пристрій, велосипед, корморізку, інструмент, бензопилку, точильний верстак, дриль, всього на суму 111 500 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя та виділено ОСОБА_2 легковий автомобіль «DAEWO -T13110», трактор «XINTAI XT-220», мотоцикл «К-750», зарядний пристрій, велосипед, корморізку. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про виділення ОСОБА_2 інструменту.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вищевказані речі набуті подружжям за спільні кошти у період шлюбу, тому належать їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення компенсації вартості 1/2 частин набутого сторонами у цей період майна, зазначивши, що позивач відмовляється на користь відповідача і дітей від придбаних ними за спільні кошти та зареєстрованих на нього житлового будинку та земельної ділянки та іншого майна, окрім зазначеного ним у позовній заяві.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за варіантом, визначеним місцевим судом, вартість майна, яке залишається відповідачу в користування, є значно вищою від вартості 1/2 частини виділеного позивачу майна. При цьому зазначив, що позивач на компенсацію не претендує, питання переоформлення житлового будинку та земельної ділянки має намір вирішити добровільно, на житловий будинок та земельну ділянку не претендує. Тому питання стягнення компенсації частини вартості майна або виділення позивачу додаткового майна для рівності часток подружжя місцевий суд не розглядав.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору про поділ спільного сумісного майна подружжя відступили від презумпції рівності часток подружжя у набутому майні. Крім того, суди залишили поза увагою, що житловий будинок та земельна ділянка не були предметом поділу, ОСОБА_3 у власність не виділилось, отже, суди не мали законних підстав вважати, що рівність часток подружжя не порушена. Зазначила, що в результаті поділу майна подружжя їй взагалі ніякого майна не виділено.

27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що з 30 серпня 2003 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року.

Від шлюбу народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач та відповідач проживають окремо. Малолітні діти сторін проживають з ОСОБА_3 і перебувають на її утриманні. Позивач добросовісно сплачує аліменти на утримання дітей.

За час перебування в шлюбі сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровано за позивачем; легковий автомобіль «DAEWO-T13110», трактор «XINTAI XT-220», , які зареєстровано на ім'я позивача; мотоцикл «К-750» без документів, газонокосарку, бензопилку, точильний верстак, дриль, зарядний пристрій, велосипеди, килим, корморізку, комп'ютер, меблі, телевізор, відеокамеру, скутер, пасіку, газову плиту, прихожу, морозильну камеру, три шафи, пральну машину (автомат) та інше майно.

Установлено, що джерелом набуття вищезазначеного майна були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, що визнається та не заперечується сторонами.

У відповідності до статті 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України і сутність такого поділу полягає у тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі.

Під час судового розгляду справи суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідач ОСОБА_3 до суду з відповідними позовними вимогами щодо виділу їй конкретного майна не зверталася, а тому її клопотання у поданих запереченнях щодо виділу саме їй легкового автомобіля не може бути задоволено судом через відсутність відповідного позову в суді та достатності обґрунтувань щодо цього.

При цьому відповідач ОСОБА_3 зазначала, що, залишаючи у власності позивача вищевказане все рухоме майно подружжя, суди відступили від презумпції рівності часток, зважаючи на те, що нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, які зареєстровано за позивачем) не було предметом поділу, ОСОБА_3 у власність не виділялось.

Суди попередніх інстанцій необґрунтовано виходили з того, що позивач відмовляється на користь відповідача і дітей від придбаних ними за спільні кошти та зареєстрованих на нього житлового будинку та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки права кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не було встановлено домовленістю між ними, немає взаємної згоди подружжя на розпорядження цим майном.

Отже, суди обох інстанцій не дослідили реальної вартості поділеного майна, не встановили наявність добровільної взаємної згоди, домовленість подружжя на розпорядження цим майном, крім того, не здійснили заходів для отримання інформації про спірне майно із відповідних реєстрів, не перевірили наявності заборони на його відчуження та можливої наявності боргів подружжя за зобов'язаннями. Фактично суди обох інстанцій не визначили обсягу майна, що підлягає поділу між сторонами у справі. Отже, судами обох інстанцій ухвалено передчасні судові рішення.

Таким чином, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не дослідили зібраних у справі доказів, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик