Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 638/7838/16-ц

провадження № 61-29055св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року у складі судді Шишкіна О. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області

від 21 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П.,

Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, відповідач є власником квартири

№ 42, що знаходиться поверхом вище.

23 грудня 2015 року сталося залиття належної їй квартири, а також квартир

№ № 36, 38 внаслідок винних дій відповідача. Наступного дня мешканці зазначених квартир звернулися до Харківської міської диспетчерської служби із заявкою про складення акта про залиття, однак лише 05 січня 2016 року комісією було проведено обстеження її квартири, за результатами якого 11 січня 2016 року складено акт обстеження, у якому зазначено, що залиття квартири

№ 39 відбулося з квартири № 42 внаслідок халатного користування водою через гнучкий шланг у процесі виконання ремонтних робіт.

Ураховуючи, що в день звернення з відповідною заявкою про фіксацію факту залиття квартир, не було складено відповідних актів, вона з власниками інших квартир, яким було заподіяну шкоду внаслідок залиття, 25 грудня 2015 року самостійно склали акт про залиття належних їм квартир.

Внаслідок неправомірних дій відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 17 347, 00 грн, а також незручності у користуванні квартирою. У квартирі виникла сирість та пліснява, що завдає їй моральних страждань, призводить до стану нервозності, порушує її звичний спосіб життя, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди

5 000, 00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 17 347, 00 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано доведеністю залиття квартири позивача з вини відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною дією відповідача і заподіяною позивачу шкодою, розміру майнової шкоди. Виходячи із засад розумності та з урахуванням тривалості моральних страждань позивача, суд стягнув з відповідача на відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди 5 000, 00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного і об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та наданої оцінки, дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_4

Апеляційний суд відхилив доводи відповідача про те, що залиття квартири позивача сталося через порив трубопроводу до першої водозапірної арматури у її квартирі, а тому на неї не може бути покладена відповідальність за заподіяну шкоду, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у вересні 2017 року, ОСОБА_5 просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що акт обстеження від 11 січня 2016 року

№ 5/16 не може бути належним доказом на підтвердження її вини у залитті квартири позивача, оскільки він був складений через 18 днів після залиття, в ньому не зазначено причину залиття та винну особу, як того вимагає пункт 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила). Поза увагою судів залишилось те, що порив трубопроводу у її кватирі відбувся до першої водозапірної арматури, тобто поза межами її відповідальністі. З метою виконання робіт по усуненню пориву на стояку холодного водопостачання, 25 грудня 2015 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІНСТ» укладено договір підряду, Вказувала на те, що при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, експерт значно збільшив розміри пошкоджень у квартирі позивача, ніж ті, що зафіксовані у акті обстеженні від 11 січня 2016 року.

Також зазначала, що співвласником квартири АДРЕСА_1 є також ОСОБА_8, а тому відшкодовуючи завдану шкоду на користь лише одного співвласника, суди не урахували, що таким чином будуть порушені права іншого співвласника. Не звернули увагу на не сплату позивачем судового збору за розгляд вимоги про відшкодування моральної шкоди, наслідком чого є неможливість розгляду таких позовних вимог. При цьому, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що судові рішення ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства, без порушень норм матеріального і процесуального права, а доводи відповідача є безпідставними та надуманими.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2005 року.

23 грудня 2015 року відбулося залиття її квартири з вище розташованої квартири № 42 цього ж будинку у якій проводилися ремонтні роботи, власником якої є ОСОБА_5

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

11 січня 2016 року комісією Комунального підприємства «Жилкомсервіс» складено акт обстеження № 5/15 про залиття квартири АДРЕСА_1, яким встановлено, що 24 грудня

2015 року відбулося залиття квартири № 39 із вище розташованої квартири

№ 42; у санвузлі квартири № 42 від корінного крану для користування водою мешканцями виведено гнучкий шланг; ймовірно залиття нижче розташованої квартири № 39 відбулося через халатне використання води через гнучкий шланг; на момент обстеження квартира № 42 перебуває у стадії ремонту. У квартирі №39 встановлено наступні сліди її залиття: у кімнаті (коридо), площею 5, 2 кв. м - відшарування шпалер на стелі, загальною площею приблизно

2, 5 кв. м; у кімнаті площею 14, 1 кв. м - на стелі та стінах простежуються рижі, сухі сліди залиття загальною площею приблизно 3 кв. м; у кухні загальною площею 5, 1 кв. м - залито лінолеум 2 кв. м, двері набрякли та деформувалися. До вказаного акта додано відповідні фото.

Згідно з висновком експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М. С. Бокаріуса Гнєтнєва С.С. від 25 листопада 2016 року № 9585, вартість відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_1, пов'язаних із залиттям вказаної квартири, яке мало місце 23 грудня 2015 року, станом на 25 листопада 2016 року становить 17 347, 00 грн.

Експертом зазначено, що пошкодження, зафіксовані у акті обстеження квартири від 11 січня 2016 року достатньо повно відповідають пошкодженням, що могли виникнути внаслідок залиття.

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Вину у завданні шкоди позивачу, внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо неповного з'ясування судами попередніх інстанцій обставин, що мають істотне значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Аргументи касаційної скарги заявника щодо невідповідності акта про залиття квартири вимогам чинного законодавства є непереконливими, оскільки він містить необхідні реквізити, встановлені Правилами, зазначений акт оцінений судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом, правильність висновків судів відповідач не спростувала. Сам по собі факт складення акту через 18 днів не підставою ставити під сумнів, зафіксовані у ньому обставини.

Твердження про те, що експертом при проведенні експертизи завищено розміри пошкоджень, наслідком чого є завищена вартість відновлювального ремонту є безпідставними, оскільки визначаючи кошторисну вартість ремонтних робіт, експерт виходив із загальної площі приміщень пошкоджених внаслідок залиття, в яких підлягають заміні шпалери/лінолеум, а не з площі виявлених пошкоджень.

Таким чином, встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування відповідачем у розмірі 17 347, 00 грн, визначеному на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позовні вимоги про відшкодування шкоди ОСОБА_4 обгрунтовувала тим, що залиття її квартири завдає їй моральних страждань внаслідок пошкодження майна, виникла внаслідок залиття квартири сирість та пліснява спричинюють незручності та дискомфорт.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності таких, з урахуванням засад розумності та справедливості. Доводи касаційної скарги про недоведеність та необґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Посилання у касаційній скарзі на несплату позивачем судового збору щодо вимог немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) не може бути підставою для скасування правильного по суті судового рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України). Питання розподілу судових витрат, може бути вирішено у спосіб ухвалення додаткового рішення.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили матеріали справи та ухвалили судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вони є законними та обгрунтованими. Доводи касаційної скарги правильність їх висновків не спростовують, а тому вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання оскаржуваного рішення суду Дзержинського районного суду

м. Харкова від 27 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року. У зв'язку із залишенням касаційної скарги без задоволення, його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова

від 27 червня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник