Єдиний унікальний номер 725/5370/16-ц
Номер провадження 2/725/1130/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 м. Чернівці, вул. Димитрова, 14) до АТ «ОТП Банк» (01033, вул. Жилянська, 43, м. Київ) про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 04 серпня 2008 року між ним та АКБ «Райффайзенбанк України»», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за яким йому надано кредит в розмірі 361500 доларів США.

Вказував, що цільовим призначенням кредиту згідно п.2 Частини першої є придбання нерухомого майна та споживчі цілі, а тому в загальному є споживчим кредитом в розумінні п. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відсотковою ставкою за даним договором, а саме п. 3 Частини першої визначено плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотка + FIDR.

Зазначає, що пунктом 3 Частини № 1 Кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5.99 % річних + FIDR. FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR може змінюватися банком в порядку передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

Разом з тим зазначав, що порядок розрахунку процентів за користування кредитом встановленні пунктом 3 Частини № 1 та пунктом 1.4. Частини № 2 Кредитного договору суперечить нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини - ст. 10 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пп. 3.3. «Правил наданні банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вар кредиту».

Вважає, що несправедливою є, умова договору щодо правил зміни відсоткової ставки.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати недійсним положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 Кредитного договору №CM-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому просила суд в задоволенні позову відмовити з причин безпідставності та необґрунтованості.

У судовому засідання представник позивача поданий позов підтримав у повному обсязі та просив про його задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №СМ-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за яким йому надано кредит в розмірі 361500 доларів США. /а.с.6-9/.

Цільовим призначенням кредиту згідно п.2 Частини першої є придбання нерухомого майна та споживчі цілі.

Відсотковою ставкою за даним договором, а саме п. 3 Частини першої визначено плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотка + FIDR.

Пунктом 3 Частини № 1 Кредитного договору передбачено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5.99 % річних + FIDR. FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів. В цьому пункті також вказано, що ставка FIDR може змінюватися банком в порядку передбаченому договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

Разом з тим, позивач вважає, що для того, щоб сплатити проценти, він повинен кожного разу зясовувати їх розмір у відділенні банку, оскільки порядок обчислення процентів, встановлений кредитним договором, дозволяє банку змінювати процентну ставку за кредитом за власним бажанням, що у свою чергу суперечить вимогам цивільного законодавства України, де вказано, що розмір процентів за користування кредитними коштами повинен визначатися в кредитному договорі у вигляді річної відсоткової ставки (в процентах річних).

Так, відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, судом встановлено, що оспорювані положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору, як і сам кредитний договір, укладено за домовленістю сторін на добровільній основі з дотриманням положень ЦК України, з умовами якого позивач в повній мірі погодився при його укладанні, особисто підписавши кожну сторінку кредитного договору і на момент укладання даного кредитного договору не існувало жодних інших умов, які б примусили позивача підписати даний договір.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, відповідач виконав всі свої зобовязання за умовами кредитного договору, своєчасно надавши позивачу кредит в сумі 361 500,00 доларів США, що підтверджується п. 2 частини №1 кредитного договору від 25.04.2008 року.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача щодо невідповідності положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору вимогам чинного законодавства є недоведеним у судовому засіданні й відповідно позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Крім того, як вбачається зі змісту оспорюваних положень п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору, які регулюють порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, в них було чітко закріплено всі відсоткові платежі, які повинен сплатити банку позичальник, і у позовній заяві позивач не вказує на жоден не передбачений договором відсотковий платіж.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що умови спірних положення п. 3 частини № 1 та п. 1.4 частини № 2 кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення його становища як споживача кредитних послуг.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд, керуючись законом, приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 13, 203, 204, 2015 638, 1054 ЦК України, ст. 4, 13, ст.76, 77, 81, 141, 258-265, 352-354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обємі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк