Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6188/17 Головуючий у 1-й інстанції: Наумов О.О.
Провадження № 22-ц/778/2715/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Територіальна громада в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, яку згодом уточнила.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 11.05.2012 року померла її мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 53/100 частин житлового будинку №8 по вул. Лиманській у м. Запоріжжя.

Вказувала, що мати залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй, однак вона у встановлений законом строк не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері була єдиним спадкоємцем.

Однак, на теперішній час вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, в звязку з відсутністю реєстрації місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене просила суд встановити факт постійного проживання разом з ОСОБА_4, померлою 11.05.2012 року на день її смерті за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лиманська, 8.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нове про задоволення заяви.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що, заявником не надано суду переконливих доказів щодо законності заявлених вимог. Зокрема, не надано: витяги з амбулаторної медичної картки, які б свідчили що померла потребувала постійного стороннього догляду; що заявник постійно проживала з матірю, викликала сімейного лікарня, отримувала її пенсію, соціальну допомогу, доглядала за спірною частиною будівлі, сплачувала комунальні послуги, тощо.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11 травня 2012 року померла ОСОБА_4, про що видано Свідоцтво про смерть серії І-ЖС №234708. В підтвердження того, що вона є донькою померлої та спадкоємцем першої черги у матеріалах справи містяться копії свідоцтва про народження серії IY-УР №159743, свідоцтва про укладання шлюбу серії І- ЖС №281747.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У заяві про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 посилається на заповіт, згідно якого все своє майно заповіла заявниці. Проте, встановлюючих цей факт доказів до матеріалів справи долучено не було. Натомість у справі наявна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 02.05.2018 р. № 51769463, надана Пятою Запорізькою державною нотаріальною конторою, про відсутність в Спадковому реєстрі даних щодо посвідчення заповіту від імені ОСОБА_4.

Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Зокрема ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Доводи апеляційної скарги містять посилання на наявність у матеріалах справи свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб, що підтверджують родинні відносини, а саме, що померла була матірю заявниці. Однак, у рішенні суду першої інстанції не було посилань на неналежність саме цих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_3 вказує, що до суду було надано Свідоцтво від 19.09.1973р., видане виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих на 53/100 частин житлового будинку №8 по вул. Лиманській в м. Запоріжжі (а.с.49). Однак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що було вірно встановлена відсутність доказів того, що саме на день смерті ОСОБА_4 частина житлового будинку №8 по вул. Лиманська м. Запоріжжя належала їй на праві приватної власності померлій.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 3 цієї ж статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Заявник зазначала, що проживала разом з померлою матір'ю на час її смерті. При цьому належних доказів щодо постійного, переважного або тимчасового проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду не надала. Відповідно до матеріалів справи, заявник була зареєстрована за іншою адресою: вул. Постова, буд. 45, м. Запоріжжя (а.с.,17). При цьому доказів того, де саме проживала та була зареєстрована померла суду надано не було.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, як передбачено в ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 статті 81 ЦПК України передбачається, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Окрім того, колегія звертає увагу, що зі змісту позовних вимог вбачається спір про право, так як позивачем в даному випадку ставиться питання щодо спадкових прав та визнання права власності.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27.09.2018 року.

Головуючий:

Судді: