Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 707/2786/16-ц

провадження № 61-7841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, який також діє в інтересах ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року у складі судді Василенка В. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Карпенка О. В., Бабенка В. М., Нерушак Л. В.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4, який також діяв в інтересах ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 квітня 2015 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_6, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, вчинив умисне вбивство ОСОБА_7

09 квітня 2015 року слідчим Золотоніського міського Відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, ОСОБА_8, внесено до ЄРДР кримінальне правопорушення передбачене частиною першою статті 115 КК України. Постановою слідчого, ОСОБА_4 визнано потерпілим за вказаним кримінальним провадженням.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано неосудним та застосовано до нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим типом нагляду. За рахунок майна ОСОБА_6 стягнуто на користь потерпілого 18 410,86 грн на відшкодування майнової шкоди та 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_4 - 200 000,00 грн з відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року ? без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопад 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_9 скасовано, справа направлена в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року цивільний позов поданий у кримінальному провадженні повернуто та роз'яснено право на звернення до суду повторно, після усунення недоліків, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

ОСОБА_4, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смерттю потерпілої, посилався на те, що вчиненим ОСОБА_6 суспільно ? небезпечним діянням, внаслідок якого жорстоко позбавлено життя дружину та матір його дітей, йому завдано суттєвої моральної шкоди, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок злочину та непоправності понесеної втрати близької людини, в результаті чого, погіршилось його здоров'я і самопочуття, загальний психоемоційний стан, а головне ? без матері залишилося троє неповнолітніх дітей.

У зв'язку з цим, ОСОБА_4, який також діяв в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, просив суд стягнути із ОСОБА_6 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_4, який також діяв в інтересах ОСОБА_5, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, який також діяв в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки злочинним діянням відповідача було завдано моральну шкоду ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка полягала у душевних стражданнях, яких останні зазнали внаслідок злочину, адже втратили найдорожчу для них людину - дружину і матір, внаслідок чого у них погіршився сон, що позначилося на їхньому здоров'ї і самопочутті, а головне без матері залишилося троє неповнолітніх дітей, які назавжди залишилися без любові та підтримки найдорожчої для них людини - мами, та у яких на все життя у пам'яті залишиться цей страшний і жахливий день, адже майже на очах дітей жорстоко позбавлено життя найдорожчої для них людини у світі - мами, а як наслідок ці події залишили свій слід на здоров'ї і самопочутті дітей.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції врахувавши конкретні обставини цієї справи, характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивача та дітей, які залишилися без матері, непоправність втрати близької людини, їх суттєві негативні наслідки, в тому числі, пов'язані із порушенням нормального життєвого укладу родини ОСОБА_4, погіршенням стану здоров'я та загального психоемоційного стану позивача та неповнолітніх дітей, неможливістю повного відновлення попереднього стану та, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у сумі 200 000,00 грн.

У грудні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що на нього не може бути покладена відповідальність за спричинену позивачеві у результаті його дій моральну шкоду, оскільки він не є суб'єктом відповідальності за скоєний злочин та його наслідки через свою неосудність. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, не врахували того факту, що житловий будинок є єдиним майном відповідача, і після виконання судових рішень він залишиться без житла.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу.

У березні 2018 року ОСОБА_4, який також діє в інтересах ОСОБА_5, подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_6, вказуючи на те, що посилання відповідача на те, що на нього не може бути покладена відповідальність за спричинену позивачеві у результаті його дій моральну шкоду у зв'язку із тим, що він не є суб'єктом відповідальності за скоєний злочин та його наслідки через свою неосудність, є помилковими, оскільки такі посилання не базуються на вимогах закону і спростовуються наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, 09 квітня 2015 року близько 05 год. 30 хв. ОСОБА_6, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, на ґрунті виниклих неприязних відносин вчинив умисне вбивство ОСОБА_7, завдавши останній численні удари тупим предметом, що володіє властивостями негострого рубаючого або твердого предмету з добре вираженим ребром, в область голови потерпілої, у результаті чого, від отриманої травми голови з розтрощенням кісток склепіння та основи черепа, ушкодженням твердої мозкової оболонки розмноженням ? забоєм головного мозку, крововиливами під м'які мозкові оболонки, речовину мозку, мозочок, у довгастий мозок, на м'яких покривах черепа, забійними ранами голови, що належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, настала смерть ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 28 квітня 2015 року.

09 квітня 2015 року слідчим Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області, внесено до ЄРДР кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 115 КК України.

ОСОБА_4 є цивільним чоловіком померлої ОСОБА_7, що підтверджується рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2015 року, а ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною дочкою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 28 лютого 2012 року та визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 0000379.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_6 було визнано неосудним та застосовано до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим типом нагляду. За рахунок майна ОСОБА_6 стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_9 18 410,86 грн на відшкодування майнової шкоди та 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_4 - 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року та Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року в частині задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_9 скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року цивільний позов поданий у кримінальному провадженні повернуто та роз'яснено право на звернення до суду повторно, після усунення недоліків, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, врахувавши характер, тривалість, обсяг та глибину душевних страждань позивача та дітей, які залишилися без матері, непоправність втрати близької людини, їх суттєві негативні наслідки, в тому числі, пов'язані із порушенням нормального життєвого укладу родини ОСОБА_4, погіршенням стану здоров'я та загального психоемоційного стану позивача та неповнолітніх дітей, неможливістю повного відновлення попереднього стану та, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості, оцінивши майновий стан відповідача, правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у сумі 200 000,00 грн.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що на нього не може бути покладена відповідальність за спричинену позивачеві у результаті його дій моральну шкоду, оскільки він не є суб'єктом відповідальності за скоєний злочин та його наслідки через свою неосудність, є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Судами встановлено, що відповідач має у приватній власності майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача, а відтак наявні підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану його протиправними діями.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик