"27" листопада 2018 р.
Справа №150/684/18
Провадження по справі №2/150/262/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Сторони в підготовче засідання не зявилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, виданої 12.12.2016 року строком на чотири роки та дійсна до 12.12.2020 року, вимоги довірителя підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Відповідачем - виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району подано відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідачем надано докази щодо направлення та отримання позивачем відзиву.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України (ч.4 ст.200 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 13.11.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 27.11.2007 року померла бабка позивача ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №369406, видане повторно 16.11.2016 року Чернівецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,29 га, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №029453.

Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 являється ОСОБА_1 (позивач по справі), що стверджується заповітом, складеним 27.12.1996 року, який належним чином посвідчений.

Однак, ОСОБА_1 не має можливості належним чином оформити спадкові права на земельну ділянку, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, зокрема, державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, про що свідчить постанова державного нотаріуса Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області від 27.02.2017, №138/02-31.

Про наявність земельної ділянки, яка є обєктом спадкування, позивачу не було відомо до кінця 2016 року, оскільки, її було передано його бабкою ОСОБА_3 в оренду у 2006 році СТОВ «Чернівчанка Агро» строком на десять років. ОСОБА_1, звернувшись до СТОВ «Чернівчанка Агро», дізнався про існування як договору оренди №69/06 від 17.11.2006 року, так і про земельну ділянку. Наприкінці 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області для зясування можливості оформлення спадщини після смерті бабки, де отримав примірник заповіту від 27.12.1996 року, відповідно до якого ОСОБА_3 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 (позивачу по справі).

Як свідчить довідка, видана виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 13.03.2018 за №515, після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в с. Моївка Чернівецького району Вінницької області. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1, який постійно проживав із спадкодавцем в спадковому будинку на час відкриття спадщини.

Згідно довідки, виданої виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 24.01.2018 за №268, ОСОБА_1 до 21 грудня 2016 року за відомостями щодо заповіту та отримання дублікату після смерті своєї бабки ОСОБА_3 не звертався.

Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2014 року (справа №150/251/14-ц (провадження по справі №2-0/150/12/14) заяву прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі: Моївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, третя особа без самостійних вимог: відділ держземагенства у Чернівецькому районі задоволено. Визнано відумерлою спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, а саме земельну ділянку площею 2,29 га, належну ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №029453, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу держземагенства у Чернівецькому районі 61204,99 грн. Визнано власником майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, а саме земельної ділянки площею 2,29 га, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу держземагенства у Чернівецькому районі 61204,99 грн. Моївську сільську раду Чернівецького району Вінницької області.

Згідно довідки, виданої виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 24.01.2018 року за №267, земельна ділянка площею 2,2897, кадастровий номер :03:002:0059, перебуває у комунальній власності Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, не перебуває під арештом та не відчужена.

Однак, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року (справа №150/251/14-ц (провадження по справі №22-ц/772/856/2018) апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 задоволено. Скасовано судове рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2014 року повністю і ухвалено нове рішення. У задоволенні заяви прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі: Моївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, третя особа без самостійних вимог: відділ держземагенства у Чернівецькому районі відмовлено повністю.

У постанові Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року зазначено, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,29 га, відповідно до державного акта на земельну ділянку серії ВН №029453, вартістю станом на 10.02.2014 року відповідно до довідки відділу Держземагенства у Чернівецькому районі складає 61204,99 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, яка щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).

Про існування державного акта на земельну ділянку серії ВН №029453, на підставі якого ОСОБА_3 належала земельна ділянка, яка є обєктом спадкування, свідчить і договір про оренду №69/06 від 17.11.2016 року, укладений між ОСОБА_3 як орендодавцем та СТОВ «Чернівчанка Агро» як орендарем, у пунктах 1, 2 якого зазначається про те, що в оренду надається земельна ділянка загальною площею 2,29 га, розташована на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належить орендодавцю на підставі державного акта серії ВН №029453.

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Вище зазначеним листом ВССУ від 16.05.2013 за №24-753/0/4-13 звернуто увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджено наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмову у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення його позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків - НОМЕР_1, право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла 27.11.2007 року, у вигляді земельної ділянки площею 2,2897 га, кадастровий номер :03:002:0059, розташованої на території Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк