Головуючий суду 1 інстанції -Рукас М.С.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 408/2312/18-ц
Провадження № 22-ц/810/286/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Стахової Н.В., Яреська А.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3

на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року, постановлену у складі судді Рукаса А.В. в смт. Біловодську, Луганської області,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, про встановлення факту смерті

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що вона є рідною бабою ОСОБА_3, мати якого ОСОБА_4, невістка заявника, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 33 років померла в м.Луганську від закритої тупої травми живота з ушкодженням селезінки, свідоцтво про смерть якої було видано органами на тимчасово непідконтрольній території України, а тому здійснити реєстрацію факту смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть ОСОБА_4 не є можливим. Просила суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Луганську, та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, визнавши датою її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 рік, місцем смерті м.Луганськ, причиною смерті- тупа закрита травма живота з ушкодженням селезінки.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті визнано неподаною та повернуто ОСОБА_2.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції заявником ОСОБА_2 подана апеляційна скарга в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, скаржник просив скасувати ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 16.08.2018 року про повернення позовної заяви та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги уточнену заяву на виконання ухвали суду першої інстанції від 18.06.2018 року та те, що заявник діє в інтересах малолітньої особи та від отримання свідоцтва про смерть його матері залежить оформлення опіки. Скаржник вважає, що подала достатньо документів, а саме: копію свідоцтва про народження онука; копію свідоцтва про народження сина, батька її онука; копію свідоцтва про розірвання шлюбу між батьками її онука; копію свідоцтва про народження та ідентифікаційного коду померлої ОСОБА_4, невістки заявника та матері онука заявника; оригінал довідки про причини смерті ОСОБА_4; копію «Свидетельства о смерти» виданої за фактом смерті незаконними органами влади на тимчасово непідконтрольній території України; докази поховання, а саме фотознімки та копію свідоцтва про поховання, а також оригінал відмови заінтересованої особи про реєстрацію смерті ОСОБА_4 Скаржник вважає, що законодавством України, а також Європейським судом з прав людини вирішені питання щодо дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту осіб, які змушені жити, помирати та народжуватися на тимчасово окупованій території. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу буде покладено особистий та надмірний тягар. Суд першої інстанції не дотримався вимог ст.294 ЦПК України щодо сприяття у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявника, не вирішив дане питання у судовому засіданні та передчасно, без законних на те підстав вирішив питання про повернення заяви.

Розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що 12.06.2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3, звернулась до Біловодського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту смерті невістки заявника - ОСОБА_4.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 18.06.2018 року заява ОСОБА_2 про встановлення факту смерті залишена без руху для усунення недоліків.

Обґрунтовуючи необхідність залишення заяви ОСОБА_2 без руху суд першої інстанції, з посиланням на положення ст.ст. 185, 318 ЦПК України, зазначив, що заява подана без додержання вимог, викладених у ст.318 ЦПК України, оскільки в ній не зазначені докази, що підтверджують факт смерті ОСОБА_4, який просить встановити заявник, а також до заяви не долучені ці докази, а саме лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 Заявник ОСОБА_2 при поданні заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України подала лише довідку про причину смерті, з якої неможливо встановити дату народження померлої, місце смерті померлої ОСОБА_4

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 16.08.2018 року, яка оскаржується ОСОБА_2, заява останньої визнана судом неподаною та повернута ОСОБА_5 з тих підстав, що заявник ОСОБА_2 не усунула недоліки заяви, зазначені в ухвалі суду від 18.06.2018 року.

Відповідно до ст.318 ЦПК України, на яку посилається суд першої інстанції, у заяві про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують фак.. До заяви подаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як вбачається з матеріалів справи до заяви ОСОБА_2 останньою в обґрунтування доводів щодо встановлення факту смерті ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, встановлення якого необхідно для отримання на території України Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 для оформлення опіки над онуком заявника ОСОБА_3 додані докази наявності родинних відносин між сином померлої ОСОБА_3 та заявником, а також докази смерті ОСОБА_4: оригінал довідки про смерть останньої, копія «Свідоцтва про смерть» ОСОБА_4, виданого незаконними органами, копія свідоцтва про поховання ОСОБА_4, копія доказів поховання (фотознімки). Також заявником зазначено, що відмова заінтересованої особи в електронному вигляді знаходиться в Біловодському районному відділі ДРАЦС Головного управління територіального управління юстиції в Луганській області.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без руху ( ухвала від 18.06.2018 року) та визнання заяви неподаною та повернення заяви заявнику ОСОБА_2 ( оскаржувана ухвала від 16.08.2018 року) суд першої інстанції послався на те, що в заяві не зазначені та до заяви не додані докази, що підтверджують факт смерті ОСОБА_4, а саме лікарське свідоцтво про смерть, при цьому суд першої інстанції не з'ясував, чи залишається лікарське свідоцтво про смерть у отримувача Свідоцтва про смерть, виданого органами реєстрації актів цивільного стану, у тому числі що діють незаконно на тимчасово окупованій території України, чи це свідоцтво вилучається органами реєстрації актів цивільного стану.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ч.2 ст.89 ЦПК України, відповідно до яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При відсутності лікарського свідоцтва про смерть суд першої інстанції не оцінив інші надані заявником докази факту смерті ОСОБА_4, а саме: оригінал довідки про смерть ОСОБА_4, (у якій зазначено, де і коли померла особа та причина смерті цієї особи, та ким видано довідку), копію «Свідоцтва про смерть» ОСОБА_4,( у якій зазначено як дату народження так і дату смерті, та місце смерті), виданого незаконними органами, копію свідоцтва про поховання ОСОБА_4, ( де зазначено де остання похована), копії доказів поховання (фотознімки).

Також суд першої інстанції не врахував практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.294 ЦПК України з метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з наведених в оскаржуваній ухвалі мотивів, з урахуванням доводів апеляційної скарги, не мав достатніх підстав для застосування положень ст. 185 ЦПК України та повернення ОСОБА_2 заяви про встановлення факту смерті та вирішив питання щодо відкриття провадження у справі із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З наведених підстав апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду від 16 серпня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про встановлення факту смерті скасувати и направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26.11.2018 року.

Головуючий І.О.Дронська

Судді Н.В.Стахова

А.В.Яресько