Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 740/4611/16-ц

провадження № 61-22391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Ніжинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Вінгаль В. М., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - Державна фіскальна служба) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що він був звільнений з органів внутрішніх справ наказом від 22 травня 2015 року № 187 відповідно до статті 5 Закону України «Про очищення влади» та підпункту «а» пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі висновку Державної фіскальної служби від 15 травня 2015 року про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до висновку Державної фіскальної служби від 15 травня 2015 року №41/9/25-03-17-102 у нього було виявлено порушення у вигляді недостовірних відомостей про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, невідповідність наявній податковій інформації щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», встановлено, що вартість майна (майнових прав, вказаних ним у декларації про майно, доходи, витрати, зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік), за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані ним із законних джерел.

Вказував, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року, висновок Державної фіскальної служби від 15 травня 2015 року було визнано незаконним, а дії заступника начальника Державної фіскальної служби Березан Л. В. протиправними.

Посилався на те, що у зв'язку з неправомірними діями зі сторони відповідача він зазнав значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях й хвилюваннях. Внаслідок складання незаконного висновку його було звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України, він позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, відчував на собі негативні погляди пересічних громадян, так як він людина публічна і багато хто його знає, його звинувачували у корупційних діяннях та навіть у хабарництві.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 10 000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок складання незаконного висновку та наслідків, які потяг незаконний висновок.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів той факт, що він зазнав моральних страждань у зв'язку із наданням Державною фіскальною службою 15 травня 2015 року висновку про виявлення у нього порушень у вигляді недостовірних відомостей про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, невідповідність наявній податковій інформації щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», який 16 червня 2015 року був скасований преюдиційним рішенням суду, як протиправний. При визначенні розміру моральної шкоди суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області задоволено частково. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області судові витрати понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 1 760 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги пред'явлені ОСОБА_1 не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, оскільки саме Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, який, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

При цьому, пославшись на положення статті 88 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд вважав, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 1 760 грн.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з нього судового збору.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно стягнув з нього судовий збір на користь відповідача, сплачений за подання апеляційної скарги, оскільки в цій категорії справ позивачі звільнені від його сплати відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

У червні 2018 року Державна фіскальна служба подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій вказує, що доводи скарги є безпідставними, оскільки апеляційний суд правильно застосував статтю 88 ЦПК України 2004 року та стягнув судовий збір з позивача на її користь, так як у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що відповідно до висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 15 травня 2015 року № 41/9/25-03-17-102 заступника начальника Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Березан Л. В., за результатами проведеної перевірки та підтверджуючих документів, встановлено, що вартість майна, вказаного ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого ним за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», не відповідає наявності податкової інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел.

На підставі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 22 травня 2015 року № 187 о/с майора міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) на підставі вказаного висновку.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2015 року, визнано протиправними дії заступника начальника Козелецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Березан Л. В. щодо складання висновку від 15 травня 2015 року № 41/9/25-03-17-102 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», та визнано незаконним цей висновок.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив з того, що позов було пред'явлено до неналежного відповідача, оскільки саме Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, який, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У цій частині рішення апеляційного суду учасниками процесу на оскаржується, тому колегією суддів відповідно до положень статті 400 ЦПК України не перевіряється.

При цьому, пославшись на положення статті 88 ЦПК України 2004 року, апеляційний суд вважав, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати понесені у суді апеляційної інстанції у сумі 1 760 грн, які були сплачені відповідачем за подання апеляційної скарги.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу державної влади.

Згідно із пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час пред'явлення позову, встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

При пред'явленні позову, ОСОБА_1 надавав суду копію посвідчення учасника бойових дій (а. с. 25).

Положеннями частин першої та четвертої статті 88 ЦПК України 2004 року встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1 та стягнувши з нього на користь відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційний суд не взяв до уваги наведені обставини та норми права, не врахував, що у цій категорії справ судовий збір не справляється відповідно до пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 572/2088/17, провадження № 61-12842св18.

Крім того, суд апеляційної інстанції неправильно визначив розмір судових витрат, які підлягають компенсації відповідачу.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позовної заяви, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною собою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позовної заяви).

Розмір мінімальної заробітної плати на час подання позовної заяви, тобто на 01 січня 2016 році, складав 1 378 грн, тому ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви ОСОБА_1 складала 551,2 грн.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Тобто, за подання апеляційної скарги у березні 2017 року Державна фіскальна служба повинна була сплатити судовий збір у розмірі 606,32 грн, тому, відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції повинен був компенсувати відповідачу саме вказану суму сплаченого судового збору.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм ЦПК України 2004 року та Закону України «Про судовий збір», оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтею 88 ЦПК України у редакції 2004 року, статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвали у цій частині нове рішення.

Судові витрати, понесені Ніжинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області за подання апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн (шістсот шість гривень тридцять дві копійки), компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников Ю. В. Черняк