Номер провадження: 22-ц/785/1022/18
Номер справи місцевого суду: 523/8010/15-ц
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання - Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, - спадкоємця ОСОБА_4, про визнання права власності та стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09.07.2015 року, ухваленого суддею Шепітко І.Г.,

встановив:

25.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на автомобіль «Lexus LX 470», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та стягнути з ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 611076,52 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у АКІБ «УкрСибБанк», зобов'язання щодо повернення кредиту було забезпечено заставою вказаного транспортного засобу, кредитні кошти вона не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, при цьому позивач отримав право вимоги у розмірі 922639,02 грн. на підставі договору відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладеного з ТОВ «Арма Факторинг», яке набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №01-01/15, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Фінанс». Також ОСОБА_2 зазначав, що чоловік боржниці ОСОБА_3 являється поручителем та просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 611076,52 грн. як різницю між загальною сумою боргу та вартістю автомобіля, на який позивач просить визнати право власності.

У зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4, судом у якості правонаступника був залучений її чоловік ОСОБА_3, котрий також являється і поручителем за кредитними правовідносинами.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ним право власності на автомобіль «Lexus LX 470», 2007 року випуску, шасі(рама) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулись особи, які не приймали участь у справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким встановити спадкоємців за законом та визнати право власності на зазначений автомобіль в порядку спадкування за законом.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтовують тим, що суд першої інстанції помилково залучив у якості правонаступника померлої ОСОБА_4 її колишнього чоловіка ОСОБА_3, який не є спадкоємцем, оскільки вони були розлучені 21.02.2006 року. Апелянти зазначають що вони являються спадкоємцями першої черги за законом та їм належить у порядку спадкування спірний автомобіль, тоді як суд не встановив коло спадкоємців та не залучив їх до розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Lexus LX 470», який був предметом застави за укладеним 28.04.2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_4 кредитним договором та договором застави транспортного засобу у зв'язку з невиконанням останньою грошового зобов'язання, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості та посилався на те, що чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_3 являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4, спадщина спадкоємцями не приймалась.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Даний висновок знайшов своє відображення в абз.2 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Згідно ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що предметом позову є належне ОСОБА_4 майно.

Оскаржуваними судовими рішеннями визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Lexus LX 470».

Підставою для визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначене нерухоме майно був договір відступлення права вимоги від 30.01.2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Арма Факторинг», яке набуло право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги №01-01/15, укладеного між АКІБ «УкрСибБанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу №0, укладеним 28.04.2007 року між АКІБ «УкрСибБанк» та ОСОБА_4

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є спадкоємцем боржника ОСОБА_4, а тому на підставі ст.ст.1230, 1231 ЦК України на нього покладено обов'язок відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях.

Районний суд, залучаючи до участі в якості відповідача ОСОБА_3 з підстав того, що він є правонаступником, оскільки є чоловіком ОСОБА_4, не врахував того, що шлюб між нимибуло розірвано 21.02.2006 року, а тому ОСОБА_3 не є спадкоємцем першої черги та правонаступником ОСОБА_4 у розумінні ст.1261 ЦК України, а тому не може бути відповідачем по справі.

При цьому, вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції не врахував того, що спадщину після смерті ОСОБА_4 було прийнято її дочкою - апелянтом ОСОБА_5, що підтверджується наданою Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою відповіддю від 17.04.2018 року.

За таких обставин оскаржуваним судовим рішенням районний суд вирішив питання про права та обов'язки правонаступника померлої ОСОБА_4 - її доньки ОСОБА_5 та сина померлої - ОСОБА_6, яких не було залучено до участі у справі.

Суд першої інстанції не визначився з колом осіб, які підлягали залученню до участі в ній, чим порушив принцип змагальності сторін, згідно якому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, як це передбачено ст. 12 ЦПК України.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги та не вирішив процесуального питання щодо кола відповідачів у справі, не залучив правоприємників відповідача, тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню.

Ухвалюючи власне рішення колегія суддів дійшла наступних висновків.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 щодо про визнання права власності та стягнення боргу необхідно відмовити, оскільки до участі у справі не було залучено належного відповідача - правонаступника померлої ОСОБА_4, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучати учасників процесу.

Колегія суддів відхиляє посилання в судових дебатах представника позивача про те, що на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4, визнана відумерлою, оскільки зазначене лише підтверджує висновки апеляційного суду щодо неналежності відповідача по справі.

Колегія суддів дійшла до висновку, що вимоги апеляційної скарги щодо встановлення спадкоємців за законом та визнання права власності на спірний автомобіль в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тоді як відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 понесені останніми та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі по 2009,70 грн. кожному.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив.

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09.07.2015 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, - спадкоємця ОСОБА_4, про визнання права власності та стягнення боргу - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір по 2009,70 грн. кожному.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева