Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 414/1184/18
Провадження № 22-ц/810/273/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Дронської І.О., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 24.10.2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань станом на 31.03.2018 року виникла заборгованість у сумі 84753,98 грн. У зв'язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2011 року у розмірі 84753,98 грн., яка складається з наступного: 1996,26 грн. - заборгованість за кредитом; 73445,63 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 - штраф (фіксована частина), 4012,09 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») подано апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що 24.10.2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_2 зі строком дії до 31.07. 2017 року. 23.09.2013 року та 13.12.2013 року картка перевипускалася та відповідач отримував нові картки зі строком дії до 30.06.2017 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. У зв'язку з викладеним, апелянт просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження, запропоновано учасникам процесу надати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано Апеляційний суд Луганської області та утворено Луганський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у містах Луганську та Сєвєродонецьку.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України №297/2018 від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Луганської області переведені на роботу на посаду суддів Луганського апеляційного суду.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Луганської області дана справа передана на розгляд до Луганського апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 23 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони у справі до судового засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ним було встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 24 жовтня 2011 року (а.с.7) ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» та висловив згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Умовами кредитування з використанням картки «Універсальна» (а.с. 8), з якими ознайомлений відповідач (а. с. 7 зв.), передбачені пільговий період повернення коштів до 55 днів, сплата процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, сплату комісії та штрафів за неналежне виконання зобов'язання. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-32) позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язується на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій. Згідно до п.1.1.7.12 Умов договір дії на протязі 12 місяців. Якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань, згідно розрахунків (а.с 5-6) станом на 31 березня 2018 року загальна сума заборгованості становить 84753, 98 грн. Відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач здійснив останній платіж за вказаним договором 25 липня 2014 року, позовна заява надійшла до суду 21 травня 2018 року, більше ніж через три роки з часу здійснення останнього платежу, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, за яким банк відкрив позичальнику картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом в розмірі 2000 грн. зі сплатою 30 % річних (2,5 % на місяць) за користування кредитними коштами.

Вказаний договір про надання банківських послуг складається із анкети - заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил (7- 32).

Підписавши довідку про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, відповідач погодився щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості, проценти за користування кредитом у розмірі 30 % річних та комісію за зняття готівки.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник зобов'язується на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісій.

Згідно до п.1.1.7.12 Умов договір дії на протязі 12 місяців. Якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на той же строк.

Відповідач користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж здійснив 25.07.2014 року.

Відповідач свої обов'язки за кредитним договором № б/н від 24.10.2011 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому ПАТ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на загальну суму 84753, 98 грн., яка складається з- 1996,26 грн. - заборгованість за кредитом; 73445,63 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4800,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 - штраф (фіксована частина),4012,09 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до вимог ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві.

З наявної в матеріалах справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки та Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати.

Проте, відповідач свої обов'язки за кредитним договором №б/н від 24.10.2011 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитну картку 24.10.2011 року за НОМЕР_2 строком дії по 07/15 (31.07.2015 року), користувався кредитними коштами та погашав заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.10.2011 року (а.с.5-6) останній платіж на картку відповідачем було здійснено 25.07.2014 року. В подальшому відповідач припинив виконувати свої обов'язки за кредитним договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості 21.05.2018 року, тобто з пропуском 3 річного строку після закінчення строку дії кредитного договору № б/н від 24.10.2011 року та внесення відповідачем останнього платежу.

Відповідач у заяві від 14.08.2018 року (а.с.54) просив суд застосувати строк позовної давності.

Отже, з урахуванням положень ст. ст.257, 258 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за кредитом та процентів за період з 25.10.2012 року по 20.05.2015 року не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що 23.09.2013 року та 13.12.2013 року картка перевипускалася та відповідач отримував нові картки НОМЕР_3 зі строком дії до 31.07.2017 року та № НОМЕР_4 зі строком дії до 30.06.2017 року виходячи з наступного.

Зі змісту постанови Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, затвердженої Національним банком України від 30 квітня 2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року № 474/17769 (у редакції, що діяла станом на 30 березня 2014 року), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором.

Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

АТ КБ «Приватбанк» до суду апеляційної інстанції надано довідку, де зазначено, що за кредитним договором № б/н, який укладено між банком та відповідачем було надано кредитні картки: НОМЕР_2 дата відкриття 24.10.2011, термін дії 07/15; НОМЕР_3 дата відкриття 23.09.2013 року, термін дії 07/17; НОМЕР_5 дата відкриття 13.12.2013, термін дії 06.17.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статей 77,78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували, що картки НОМЕР_2, НОМЕР_3 були видані відповідачу на виконання кредитного договору № б/н від 24.10.2011 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки термін дії картки

№ НОМЕР_2 за кредитним договором № б/н від 24.10.2011 року по 31 липня 2015 року, то заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з 21.05.2015 року по 31 липня 2015 року.

Згідно наданого розрахунку (а.с. 5, 6) заборгованість за тілом кредиту складає - 1702, 66 грн., заборгованість за процентами за період з 21.05.2015 року по 31.07.2015 року складає 1213, 32 грн., зазначені суми підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Разом із тим, за змістом статті 526, частини першої статті530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Саме така правова позиція міститься у п.п.89-90 вказаного судового рішення Верховного Суду.

Як зазначалося вище, між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт, зі щомісячною сплатою боржником коштів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт).

Судом встановлено, що строк дії картки закінчився 31липня 2015 року.

Належних доказів того, що карта перевипускалася та була отримана відповідачем суду не надано, про, що зазначалося вище.

Отже, сторони погодили як щомісячне виконання зобов'язання боржником, так і строк кредитування - до 31 липня 2015 року.

У пункті 91 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 01 серпня 2015 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

При цьому права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За таких обставинах позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01.08.2015 року по 31.03.2018 року задоволенню не підлягають.

Так само не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення пені штрафу, оскільки сплив строк такої вимоги.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до п.1ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Відповідно до підпункту «в» пункту 3 частини першої статті 382, статті141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Оскільки заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 151, 56 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 376, 382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (КОД ), м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 50 заборгованість за кредитним договором в сумі - 2915 грн. 98 коп., яка складається: 1702,66 грн - тіло кредиту, 1213,32грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В інший частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (КОД ) судовий збір у сумі 151,56 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Дронська

Є.В. Коротенко