Справа № 204/7292/17
Провадження № 2/204/281/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіній А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, -

В С ТА Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, яку уточнила 30 січня 2018 року, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович, ОСОБА_6, та остаточно просила визнати недійсним заповіт, складений ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстром № 486. В обґрунтування позову зазначає, що сусідка позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкала в квартирі АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що вона була самотньою людиною похилого віку - 78 років і за станом здоров'я потребувала стороннього догляду, позивач протягом останніх 2-х років з 2015- 2017 р.р. доглядала її, піклувалась за стан її здоров'я, надавала необхідну фізичну і матеріальну допомогу. 09 червня 2017 року був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстровим № 2-340, яким ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати вона заповідала позивачу ОСОБА_2 та своєму сину - ОСОБА_4 в рівних частках кожному. ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7 померла. 02.11.2017 року позивач особисто подала заяву про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 Позивачу стало відомо, що заповідач після складання заповіту на користь позивача склала заповіт на користь відповідача ОСОБА_3, яка була на протязі тривалого часу головою житлово-будівельного кооперативу «Вчитель-5». ІНФОРМАЦІЯ_9 року за декілька годин до смерті заповідача, о 17 год., приватний нотаріус ДМНО Занько Е.П. склав і посвідчив заповіт від імені ОСОБА_7, де остання на випадок своєї смерті все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати вона заповідала ОСОБА_3 та своєму сину - ОСОБА_4 в рівних частках кожному. Вказаний заповіт, складений заповідачем на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач вважаю недійсним правочином, так як він вчинений хоча і дієздатною особою, але в момент його вчинення ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Заповідач була онкологічно хворою людиною. Заповідач не могла особисто підписати заповіт, а тому його підписали свідки. У зв'язку з тим, що в 2014 році ОСОБА_7 відмовилась від онкологічної операції, стан здоров'я її погіршився з кожним роком, а останній рік, особливо останні дні та години її життя, вона була вимушена терпіти нестерпні болі, пов'язані з інтоксикацією, анемічним і больовим синдромом, у зв'язку з чим вважає, що вона знаходилась в тяжкому, неадекватному стані, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Враховуючи викладене, оскільки під час складання оспорюваного заповіту заповідач знаходилась в тяжкому стані та не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання заповіту недійсним.

06 лютого 2018 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшло заперечення на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та недоведеними з огляду на наступне. Як голова ОСББ «Вчитель-5» вона знає всіх мешканців будинку. Із ОСОБА_7 вона товаришувала більше 15 років, вона часто зверталася до відповідача за допомогою та порадою. В 2011 році у ОСОБА_7 було виявлено доброякісну пухлину та з того часу вона постійно лікувалася народними методами. Коли вона зверталась до відповідача за допомогою, то остання завжди допомагала їй, купувала харчі, надавала побутову техніку та догляд. Нотаріус Третьої державної нотаріальної контори посвідчив заповіт на користь позивача та сина ОСОБА_4 Але, позивача - ОСОБА_2 не задовольняло те, що в заповіті був зазначений також син - ОСОБА_4, тому вона вимагала від ОСОБА_7 укласти договір довічного утримання. ІНФОРМАЦІЯ_9 року приїхала подруга ОСОБА_7 - ОСОБА_9, яка допомогла їй скласти новий заповіт. Останні дні життя відповідач доглядала за ОСОБА_7 цілодобово, крім часу, коли біля неї знаходилась ОСОБА_9. Близько 21 години ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7 померла, після чого відповідачем було викликано швидку допомогу та поліцію. ОСОБА_2 та її родичів на похороні не було. Про те, що останній заповіт було складено на користь відповідачів вона дізналась через кілька днів після смерті ОСОБА_7 від ОСОБА_9, яка віддала їй заповіт. Вважає, що оспорюваний заповіт ОСОБА_7 від 14.06.2017 року відповідає всім вимогам статті 203 ЦК України. ОСОБА_10 на момент вчинення заповіту мала право на його складання, ніхто цього права її не позбавляв, вона не була позбавлена дієздатності і перебувала при свідомості та у розумі. Форми заповіту також порушено не було. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало її внутрішній волі. Твердження позивача про те, що ОСОБА_7 в момент підписання та посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є хибними та невірними і базуються на припущеннях. У зв'язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд розглянувши клопотання представника позивача, 06 лютого 2018 року вирішив задовольнити його та залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_4, оскільки він також є спадкоємцем ОСОБА_7 за оспорюваним заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Також, 04 квітня 2018 року, суд розглянувши клопотання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11, вирішив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - ОСОБА_6.

За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 26.07.2018 року була призначена по справі комісійна судово-медична експертиза.

У судовому засіданні 08.11.2018 року судом було розглянуто клопотання ОСОБА_3, подане до справи 05.11.2018 року про витребування доказів. Протокольною ухвалою суду було відмовлено у задоволенні даного клопотання, як такого що подано з порушення строку встановленого ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином. 23.10.2018 року від відповідачки надійшла заява про перенесення судового засідання, у зв'язку зі зміною адвоката та неможливістю участі нового адвоката у судовому засіданні 24.10.2018 року. Розгляд справи було перенесено на 08.11.2018 року. Однак 06.11.2018 року від відповідачки надійшла електронною поштою повторно заява, у якій вона просила відкласти розгляд справи, оскільки було подано адвокатський запит. Однак судом було визнано причину неявки у судове засідання відповідачки не поважною, та такою що здійснена для затягування розгляду справи, а тому судом було ухвалено закінчувати розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Але, раніше в судових засіданнях позовні вимоги відповідачка та її представник не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у письмових запереченнях на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_3 також додатково пояснювала, що з померлою ОСОБА_7 вона товаришувала більше 15 років та доглядала за нею. ОСОБА_7 була хорошою та освіченою людиною, психічними захворюваннями не страждала. З 07 червня 2017 року ОСОБА_7 вже не вставала з ліжка. ІНФОРМАЦІЯ_9 року вона приходила до померлої зранку близько 08.00 години та була у неї приблизно до 11.00 години. Того дня вона підіймала ОСОБА_7, щоб погодувати. Близько 11.00 години 14 червня до ОСОБА_7 приїхала подруга - ОСОБА_9, з якою остання товаришувала вже близько 20 років, та якій вона відчинила двері. На прохання заповідача був викликаний батюшка, якому вона також відчиняла двері квартири. Потім вона прийшла до померлої вже після 17.30 год. Хто був ініціатором складання оспорюваного заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_9 року їй не відомо, як не відомо і коли у квартирі померлої з'явилися свідки, в присутності яких було складено заповіт. Під час складання заповіту вона присутня не була, чому заповіт було складено саме на її ім'я їй також не відомо, про наявність вказаного заповіту вона дізналась вже після смерті ОСОБА_7 У неї близько двох років були ключі від квартири заповідача. Заповідач померла о 20.55 год., після чого вона викликала поліцію. Похованням ОСОБА_7 займалась вона, на що брала дозвіл у прокуратурі. Також зазначила, що вона бачила заповіт, складений на ім'я позивача ОСОБА_2 та сина померлої. Однак, цей заповіт був складений лише тому, щоб скасувати заповіт, складений на ім'я ОСОБА_6, яка погано вчинила з померлою.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Допитана в судовому засіданні 22 травня 2018 року в якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є працівником лікарні, працювала в Амбулаторії № 3 та була сімейним лікарем померлої ОСОБА_7 з квітня 2017 року до дня смерті останньої. До квітня 2017 року ОСОБА_7 їздила до лікарні здавати аналізи, однак в середині-кінці травня хвора ходити перестала, у травні хвора значно схудла. Стан здоров'я ОСОБА_7 був тяжким, у хворої була сильна інтоксикація та біль. Також хвора була слабкою, довго говорити не могла, швидко втомлювалась, на запитання відповідала відривками, що у неї болить - не розуміла, свідомість була затуманена. З травня 2017 року вона приходила до хворої приблизно один раз на тиждень за викликом, який здійснювався через реєстратуру лікарні, та з кожним разом стан здоров'я ОСОБА_7 тільки погіршувався. Останній раз вона приходила до хворої за викликом 13 червня 2017 року, за день до її смерті, де перебувала приблизно 15 хвилин. Хвора впізнала її, однак спостерігалось погіршення стану здоров'я, хвора погано говорила, відповідала не на всі питання, нечітко та не зрозуміло, оскільки швидко втомлювалась, продуктивний контакт був відсутній, свідомість затуманена. Крім того зазначила, що у хворої була своя медична картка, а у лікарні був заведений її дублікат. Також пояснила, що онкологічна хвороба не впливає на психічний стан особи, однак вплив цієї хвороби на психічний стан можливий в останні дні життя, на що також могло впливати призначене лікування.

Допитана в судовому засіданні 30 травня 2018 року в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона працює у другій лікарні медсестрою хоспісу. Вона була запрошена невісткою позивача - ОСОБА_14 для догляду за ОСОБА_7. Приблизно у середині червня 2017 року вона прийшла додому до ОСОБА_7, її зустрів брат позивача - ОСОБА_26, який відчинив двері у квартиру ОСОБА_7 Назустріч їй вийшла жінка - відповідач ОСОБА_15. Вона підійшла до хворої ОСОБА_7, яку бачила тоді вперше. У квартирі вона перебувала разом з відповідачем - ОСОБА_3. У телефонній розмові ОСОБА_14 попросила її посидіти у квартирі ОСОБА_7 до 18.00, після чого ОСОБА_14 її змінить. Наступного дня, коли вона прийшла до квартири ОСОБА_7, через деякий час ОСОБА_3 виштовхала її з квартири та зачинила двері на замок, після чого вона пішла до ОСОБА_25 та більше до квартири не поверталась. Зазначила, що вона намагалась спілкуватись з хворою, однак остання нічого не говорила. Вона намагалась давати хворій лише воду, однак навіть воду остання ковтнути не могла, хвора була дуже слабка. По стану здоров'я хворої було видно, що вона помирає, їй це відомо, оскільки у госпіталі вона доглядала за онкохворими. Іноді хвора повертала голову та вона розуміла, що хвора щось хоче, однак нічого не було зрозуміло.

Допитаний в судовому засіданні 06 червня 2018 року в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що він є священиком з 1997 року. ОСОБА_7 він бачив в останній день її життя, коли приходив до неї для сповіді. Йому було відомо, що ОСОБА_7 хвора на онкологію, про що йому сказала відповідач - ОСОБА_3, яка запросила його для сповіді. Це було напередодні ІНФОРМАЦІЯ_9 року. Це йому точно відомо, оскільки він веде свої чорнові записи. Він прийшов приблизно об 11.00-12.00 годин, привітався, хвора також привіталась та запропонувала йому пройти, після чого була проведена сповідь. Під час сповіді він був лише вдвох з хворою, ніхто більше присутній не був, в квартирі нікого не було. Після цього хвора сказала, що хоче зробити для храму пожертву у вигляді власноруч вишитої серветки. З ОСОБА_7 він також говорив про життя, запитував у неї про родичів, остання розповіла, що має сина, однак не знає чи живий він на теперішній час. Хвора не вставала, було видно, що вона слаба, однак говорити могла, почувала себе достатньо добре, говорила довгими реченнями. Після цього хвора подзвонила ОСОБА_3 та покликала її, а після приходу ОСОБА_3 він пішов. Згодом, пізно ввечері, йому зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила, що ОСОБА_7 померла. На кладовищі він відспівував померлу. У квартирі хворої він перебував приблизно півтори-дві години.

Допитана в судовому засіданні 12 червня 2018 року ОСОБА_9 суду пояснила, що вона знає померлу ОСОБА_7 близько 19 років. Деякий час вона жила поряд з ОСОБА_7, замовляла у неї вишивку та в'язання. Також з ОСОБА_7 вона постійно спілкувалась телефоном. 13 червня 2017 року їй зателефонувала ОСОБА_7 та попросила терміново приїхати до неї у м. Дніпро. Вона одразу ж приїхала, це було ІНФОРМАЦІЯ_9 року близько 10.30 годин. Їй було відомо, що ОСОБА_7 хворіє вже два роки, однак лікуватися не хотіла та вирішила, що проживе скільки зможе. Коли вона приїхала, то ОСОБА_10 повідомила її що вона склала заповіт на ОСОБА_16 та сина ОСОБА_17, але ОСОБА_16 пропала, за нею доглядає ОСОБА_3 тому вона бажає скласти новий заповіт на ОСОБА_3 та на сина ОСОБА_17. У зв'язку з чим, ОСОБА_9 знайшла нотаріуса, зателефонувала йому та повідомила, що помираюча людина бажає скласти заповіт, запитала чи виїжджає він додому. Нотаріус повідомив що так та скільки це буде коштувати, та зазначив що необхідно приїхати до нього та повністю все обговорити, він все оформить, а потім приїде. Коли ОСОБА_9 приїхала до нотаріуса то повідомила його, що ОСОБА_7, яка бажає скласти заповіт знаходиться в дуже поганому стані та не зможе підписати заповіт. Нотаріус тоді повідомив, що підписувати тоді повинна ОСОБА_9 На її запитання чи законно це, нотаріус повідомив, що якщо він це засвідчить при свідках, то так. Нотаріус приїхав до ОСОБА_7 вже з готовим надрукованим заповітом, який було складено у приміщенні нотаріальної контори з повідомлених ОСОБА_9 даних про спадкоємців, які вона взяла з попереднього заповіту, який віддала їй ОСОБА_7 Чи надавала вона попередній заповіт нотаріусу, вона не пам'ятає. Коли вона з нотаріусом прибули до ОСОБА_7, квартиру їм відкрила ОСОБА_3, там були ще два свідки. Нотаріус зачитав в слух ОСОБА_7 заповіт та запитав на кого вона хоче скласти заповіт. Вона повідомила що бажає скласти заповіт на сина ОСОБА_18 та ОСОБА_3 та відкинулася, було видно що вона дуже погано себе почувала. Потім цей заповіт було прочитано в голос ОСОБА_9 та свідками, та оскільки ОСОБА_7 не змогла його підписати, він був підписаний ОСОБА_9 Під час засвідчення заповіту ОСОБА_3 не було, вона прийшла потім. ОСОБА_9 уїхала разом з нотаріусом близько о 17.00 годині. Близько 18.00 - 19.00 годині їй подзвонила ОСОБА_3 та повідомила, що ОСОБА_7 померла, це було десь приблизно через 1,5 - 2 години після її уходу. Потім ще раз дзвонила їй ОСОБА_3 та повідомляла що приїжджала міліція. В період присутності ОСОБА_9 у квартирі 14.06.2017 року, приблизно з 10.30 ранку та до 17.00 години, священика вона не бачила. Похорони ОСОБА_7 відбувалися 17.06.2017 року, але на поховання вона не була присутня, оскільки була занята зустрічами по роботі.

Допитана в судовому засіданні 08 листопада 2018 року в якості ОСОБА_19 суду пояснила, що вона знала померлу ОСОБА_7 Вона приходила годувати хвору та змінювати постільну білизну. Після того, як ОСОБА_7 перестала вставати з ліжка, вона могла розмовляти та все розуміла. З 07-08 червня 2017 року вона постійно перебувала з хворою. 13 червня 2017 року ОСОБА_7 спілкуватись не могла, однак могла показувати жестами. При цьому, остання була дуже слабкою, ледве говорила. В ніч з 13 на ІНФОРМАЦІЯ_9 року вона була у ОСОБА_7 та робила їй уколи. Останній раз вона бачила хвору у день смерті останньої, після 14.00 години, коли приїхала до квартири заповідача. В той час у квартирі була відповідач - ОСОБА_3. ОСОБА_7 не реагувала на неї, а просто лежала з відкритими очима. ОСОБА_3 повідомила їй, що доглядальницю вона вигнала та повідомила, що її також допомога не потрібна, бо стороннім тут робити нічого. Після 15.00 годин до квартири ОСОБА_7 вона більше не заходила. Коли на вулиці ще не було темно, до неї прийшла ОСОБА_3 та сказала, що ОСОБА_7 померла. Поліцію та експерта викликала також ОСОБА_3. Також зазначила, що священик до ОСОБА_7 дійсно приходив, про що їй говорила померла та на столі у квартирі заповідача вона бачила церковні свічки, які залишив священик. Однак, це було за 3-4 дні до смерті заповідача.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2017 року державним нотаріусом Першої Дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_20 було посвідчено заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, що був зареєстрований в реєстрі за № 3-331, яким на випадок її смерті, усе її майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, вона заповідала ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 88). Вказаний заповіт прочитано вголос особисто ОСОБА_7 та власноручно нею підписано в приміщенні Першої Дніпровської державної нотаріальної контори.

Крім того, 09 червня 2017 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. було посвідчено заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, що був зареєстрований в реєстрі за № 2-340, яким на випадок її смерті, все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде їй належати, всі майнові права та обов'язки, що їй належать та будуть належати, вона заповідала ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в рівних частинах кожному (а.с. 91). Вказаний заповіт прочитано вголос особисто ОСОБА_7 та власноручно нею підписано, у зв'язку з хворобою заповідача на дому, за адресою: АДРЕСА_2.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_9 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. було посвідчено заповіт ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3, що був зареєстрований в реєстрі за № 486, яким на випадок її смерті, все її майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, будь-які майнові права, а також все те, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, в повному обсязі вона заповідала ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в рівних частинах кожному (а.с. 32). У вказаному заповіті також зазначено, що оскільки стан здоров'я ОСОБА_7 позбавляє її можливості особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням текст заповіту до його підписання зачитаний у голос свідками, які на її особисте прохання були присутніми і при підписанні заповіту: ОСОБА_21 та ОСОБА_22. Оскільки стан здоров'я ОСОБА_7 позбавляє її можливості власноручно підписати заповіт, на її особисте прохання підписання заповіту за її дорученням здійснила її знайома - ОСОБА_9. Текст заповіту виготовлений зі слів ОСОБА_9, підписаний нею та свідками ОСОБА_23 та ОСОБА_24 о 17.00 годин в присутності нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15 червня 2017 року, актовий запис № 1229 (а.с. 80).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, на належне їй майно.

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, 21 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуардом Петровичем було заведено спадкову справу № 10/2017, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 72-97), о також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48167104 від 21 червня 2017 року (а.с. 83).

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

21 червня 2017 року відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з заявою №59 від 21 червня 2017 року про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року (а.с. 73).

Крім того, 17 жовтня 2017 року з заявою № 71 про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року, звернулась також третя особа по справі - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 94).

Також, 02 листопада 2017 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. з заявою №73 від 02.11.2017 року про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 року, звернулась також і позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 95), що також підтверджується довідкою від 02 листопада 2017 року, виданою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. (а.с. 9).

Після того, як позивач ОСОБА_2 дізналась про те, що після складання ОСОБА_7 09 червня 2017 року заповіту на ім'я позивача та відповідача ОСОБА_4, заповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 року склала новий заповіт на ім'я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вона звернулась до суду з вказаною позовною заявою про визнання недійсним заповіту ОСОБА_7 від ІНФОРМАЦІЯ_9 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П., зареєстрованого в реєстрі за № 486, оскільки він вчинений хоча і дієздатною особою, однак в момент його вчинення ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно відповіді Комунального закладу «Клінічний онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради № 982 від 07 листопада 2017 року, ОСОБА_7 з серпня 2014 року знаходилась на обліку в Обласному канцер-реєстрі з діагнозом «Злоякісне новоутворення яєчників» (а.с. 8). Вказаний діагноз встановлений в умовах стаціонару КЗ «КОД» ДОР» під час перебування хворої на обстеженні в період з 15.08.2014 року по 18.08.2014 року. В медичній документації ОСОБА_7 дата останнього огляду - 18.08.2014 року, відомості про подальше лікування та спостереження хворої відсутні.

Згідно довідки про причину смерті № 1230 від 15 червня 2017 року, виданої Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_7 стало злоякісне новоутворення яєчників (а.с. 81).

Отже, судом встановлено, що за життя, а саме з серпня 2014 року по дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_9 року заповідач ОСОБА_7 була хвора на онкологічну хворобу та їй був встановлений діагноз «Злоякісне новоутворення яєчників». Вказані обставини визнаються учасниками справи та були підтверджені свідками, допитаними під час розгляду справи.

Згідно статті 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За частиною 1 статті 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтересі порушені.

Єдиною підставою для визнання недійсним заповіту згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України може бути встановлення, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини 2 статті 1257 ЦК України, суд відповідно до ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у статті 225, статті 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Для встановлення стану здоров'я заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-медичну експертизу. Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Висновок судової експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Ухвалою суду від 26 липня 2018 року за клопотанням представника позивача по справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу, на вирішення якої були поставлені такі питання:

- яким захворюванням за життя страждала ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і від якого захворювання настала її смерть?;

- яким був стан здоров'я ОСОБА_7, з урахуванням встановленого у неї захворювання, на останні години або хвилини останнього дня її життя, тобто ІНФОРМАЦІЯ_9 року?;

- чи могла усвідомлювати ОСОБА_7 значення своїх дій і чи могла керувати ними на момент підписання свідками заповіту - о 17 год. 00 хв. ІНФОРМАЦІЯ_9 року з урахуванням тяжкості стану її здоров'я, захворювання та часу підписання свідками заповіту? (а.с. 190-191).

Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 139 від 22 серпня 2018 року, виконаного судовими експертами Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» (а.с. 193-204), з урахуванням даних медичних документів на ім'я ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, обставин справи, відповідно до питань поставлених на вирішення експертизи, судово-медична експертна комісія прийшла до наступних підсумків.

По питанню № 1: згідно аналізу наданої медичної документації у гр. ОСОБА_7 з 2014 року встановлено основне захворювання на рак правого яєчника, також встановлена ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, серцева недостатність ІІ ступеня, стенозуючий коронаросклероз, дистрофічні зміни в міокарді, геморагічний ректит, ерозивний гастрит. Смерть ОСОБА_7 настала від злоякісного новоутворення (ретикулосаркома) матки та яєчників, які призвели до розвитку загальної ракової інтоксикації.

По питанню № 2: за умов настання смерті від ракової інтоксикації, кахексії, з урахуванням прийому знеболюючих препаратів стан здоров'я ОСОБА_7 слід вважати крайнє тяжким напередодні настання смерті, тобто за 1-2 доби до ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

По питанню № 3: з урахуванням основного захворювання на ретикулосаркому яєчників та матки, яке призвело до розвитку загальної ракової інтоксикації, крайнє критичному тяжкому стану і було безпосередньо причиною смерті (14.06.2017 року з 15-ї години до 19-ї години), слід вважати, що напередодні настання смерті ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій, давати їм критичну оцінку.

Отже, твердження позивача, що при складанні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_9 року заповідач ОСОБА_7 у момент вчинення правочину перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, підтверджений висновком експерта № 139 від 22 серпня 2018 року.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 в момент складання заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_9 року усвідомлювала значення своїх дій, могла керувати ними та її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України не доведені та спростовуються, окрім висновку експерта № 139 від 22 серпня 2018 року, також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_19, які повідомили суду, що в останні дні та години життя ОСОБА_7 була дуже слабкою, на запитання відповідала не зрозуміло, її свідомість була затуманена. Крім того, судом була також допитана зі сторони відповідача у якості свідка ОСОБА_9, яка також підтвердила, що на момент оголошення нотаріусом заповіту ОСОБА_7 дуже погано себе почувала, була дуже слабка, що не мала фізичної можливості поставити підпис на заповіті, тому він був підписаний нею та свідками. Під час засвідчення заповіту ОСОБА_3 не було, вона прийшла потім.

Також, судом враховується данні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_7, на підставі висновку експерта № 1230, згідно якого час настання смерті зазначено 14.06.2017 року з 15.00 години до 19.00 години. А згідно витягу з «Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори» (а.с. 148, 149) виклик нотаріуса здійснено ОСОБА_9 14.06.2017 року о 15.00 годині для посвідчення заповіту, а час повернення нотаріуса 14.06.2017 року о 17.40 годині.

Положенням ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України закріплено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Показання свідка ОСОБА_16 про те, що він як священик в останній день життя ОСОБА_7 сповідав останню за місцем її мешкання та хвора розмовляла з ним та розповідала про життя, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки вони протирічать встановленим у справі обставинам та також спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19 та ОСОБА_9 Більш того, свідок ОСОБА_19 під час допиту наполягала на тому, що священик до ОСОБА_7 дійсно приходив, однак це було за 3-4 дні до смерті ОСОБА_7, про що хвора казала їй особисто та вона на столі у квартирі бачила церковні свічки, які залишив священик. Про помилковість показань ОСОБА_16 щодо дати відвідування ОСОБА_7, свідчить також те, що він стверджує, що під час сповіді ОСОБА_7, приблизно 14.06.2017 року з 11.00 години до 13.00 години, у квартирі вони були лише удвох, а свідок ОСОБА_9 у своїх поясненнях наполягає, що до квартири ОСОБА_7 вона прибула приблизно о 10.30 годин ІНФОРМАЦІЯ_9 року, відлучалася щоб привезти нотаріуса, місцезнаходження якого було поряд з місцем проживання ОСОБА_7, повернувшись з нотаріусом, згідно журналу виїзду о 15.00 годині, знаходилася там приблизно до 17.00 годин. В період знаходження у ОСОБА_7, вона священика не бачила.

Враховуючи викладене судом встановлено, що заповідач ОСОБА_7 при складанні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_9 року перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Тобто, при складенні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_9 року волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо дійсності правочину, до яких зокрема відноситься:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про встановлення наявності підстав передбачених ст. ст. 203, 215, 1257 ЦК України для визнання недійсним заповіту, складеного ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстром № 486, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру позивачем ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. (квитанція № 0.0.893159321.1 від 15.11.2017 року).

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Відповідно до клопотання представника позивача, поданого у судовому засіданні 08.11.2018 року, про відшкодування судових витрат, вона просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 сплачений за подачу позову судовий збір у розмірі 640 грн., а також суму сплачену за проведення судової медичної експертизи у розмірі 6 643 грн. 36 коп., а всього суму у розмірі 7 283 грн. 36 коп., а також чеки про сплату суми за проведення експертизи (квитанція № 0.0..1 від 20.08.2018 року).

Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, то з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати у загальному розмірі 7 283,36 грн. (640,00 грн. + 6 643,36 грн. = 7 283,36 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 30, 203, 215, 225, 231, 1217, 1220, 1233, 1234, 1257 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 76-82, 89, 128, 133, 141, 142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_5), ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_6), треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович (місце знаходження: АДРЕСА_8), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_7) про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт складений ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за реєстром № 486.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 7 283 грн. 36 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська