Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 215/3013/16-ц

провадження № 61-22188св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

представник відповідача - Руденко Ілля Володимирович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він тривалий час працював на комбінаті у шкідливих умовах праці, внаслідок чого висновком медико-соціальної експертної комісії у 2015 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55 % та третю групу інвалідності.

Просив стягнути з відповідача грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 835 200 грн.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Демиденка Ю. Ю. позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_3 30 тис. грн моральної шкоди. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці позивач отримав професійне захворювання, у зв'язку з чим зазнав фізичних і душевних страждань.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Митрофанової Л. В., рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року змінено, зменшено розмір моральної шкоди з 30 тис. грн до 20 тис. грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок про доцільність зменшення розміру моральної шкоди до 20 тис. грн.

ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, у якій він, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На переконання заявника, суд апеляційної інстанції не в повній мірі врахував характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідності постійного лікування, у зв'язку з чим було порушене його право на справедливий судовий розгляд. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу № 215/3013/16-ц призначено до судового розгляду.

У травні 2018 року дану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано судді-доповідачеві.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_3 працював протягом тривалого часу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у том числі в період із 22 квітня 2005 року до 29 травня 2015 року підземним кріпильником, слюсарем і черговим з ремонту устаткування на шахті «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК».

Відповідно до рішення лікувальної-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 29 січня 2015 року позивачеві визначені професійні захворювання за діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова та шийна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового (ПФС другого ст.) та ліктьового періартрозів (ПФС першого-другого ст.) деформуючого остеоартрозу, в поєднанні з періартрозом, колінних суглобів (ПФС другого ст.); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першого ст. (пиловий бронхіт першого ст., емфізема легенів першого ст.), група «А», ЛН першого ст.

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 лютого 2015 року причиною отримання професійного захворювання позивачем є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: концентрація пилу переважно фіброгенної дії, яка відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, за важкістю праці ? до 3 класу 2 ступеню шкідливості; аерозоль переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони, концентрація: з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного пилу від 10 % до 70 % ? 5,17 мг/м3 при ГДК ? 2,0 мг/м3; важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщається вручну ? 36 кг при гранично допустимій до 30 кг; робоча поза: знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів, зміни: 30 при гранично допустимій ? 10.

Висновком медико-соціальної експертної комісії від 23 квітня 2015 року ОСОБА_3 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55 %, з яких: 45 % ? радикулопатія, 10 % ? ХОЗЛ, та третю групу інвалідності, які залишені незмінними при наступному огляді 22 березня 2016 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, застосувавши положення статей 153, 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), врахувавши характер фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість роботи в шкідливих умовах праці, ступінь втрати професійної працездатності, а також те, що йому встановлено третю групу інвалідності, виходив із наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30 тис. грн, завданої внаслідок отримання професійного захворювання.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зробив висновок про необхідність зменшення розміру грошової компенсації моральної шкоди з 30 тис. грн до 20 тис. грн.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлено законом (рішення ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Вищевказаним актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26 лютого 2015 року визначено, що ОСОБА_6 працював у шкідливих умовах праці протягом 12 років 5 місяців, що стало причиною виникнення ряду захворювань. Також встановлена вина роботодавця в заподіянні шкоди здоров'ю позивача.

Колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 30 тис. грн моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, оскільки, ухвалюючи таке рішення, суд урахував характер захворювання, пов'язаного з обмеженням у пересуванні та фізичних навантаженнях, фізичних і моральних страждань позивача в зв'язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також можливість зміни роботи на менш шкідливу у будь-який час.

Водночас в оскаржуваному рішенні апеляційний суд не обґрунтував необхідності зменшення розміру грошової компенсації моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 141, 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2017 року скасувати.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття цієї постанови скасоване рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 січня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат