АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2018 року м. Чернівці

справа № 726/874/15-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 16 жовтня 2015 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Асташев С. А.

встановив:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила зобов'язати відповідача звільнити зайняту частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0028 га під номером НОМЕР_2 в садівничому товаристві «Віраж», яка знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить позивачці на праві власності, шляхом демонтажу самовільної прибудови.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом.

Просив усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_3, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (садівниче товариство «Віраж») шляхом звільнення її частини площею 0,0028 га, яка зайнята незаконно ОСОБА_1

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 16 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити зайняту частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0028 га під номером НОМЕР_2 в садівничому товаристві «Віраж», яка знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом демонтажу самочинної прибудови.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом звільнення її частини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 125 ЗК України, чинної на час видачі сторонам державних актів на право власності на земельну ділянку, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (частина третя статті 125 ЗК України, чинної на час видачі сторонам державних актів на право власності на земельну ділянку).

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року, N 963-IV самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій», чинної на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Пунктами 2.3., 2.4. Інструкції про порядок складання, видачі реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04 травня 1999 року №43, яка була чинна на час виготовлення і видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на земельну ділянку, встановлено, що межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0789 га під номером НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Віраж», яка знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року (а.с.4)

ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0558 га під номером НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_5 в садівничому товаристві «Віраж», яка знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 26 лютого 2007 року (а.с.50).

Згідно акту державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області про перевірку дотримання вимог земельного законодавства від 4 лютого 2015 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки НОМЕР_3 площею 0,0558 га, яка розташована в АДРЕСА_1 у СТ «Віраж», згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_6 від 26 лютого 2007 року та встановлено, що попередньою землевласницею та довіреною особою відповідача ОСОБА_4 здійснено будівництво капітальної будівлі - житловий будинок. Частина нерухомості збудована на приватній земельній ділянці № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 у СТ «Віраж» в місті Чернівці, яка належить позивачці ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. Площа частини земельної ділянки на якій споруджено нерухоме майно складає - 0,0028 га (а.с.15).

З висновку судової земельно-технічної експертизи №467 від 14 серпня 2018 року вбачається, що конфігурація, лінійні проміри і площа земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають конфігурації, лінійним промірам і площі земельної ділянки , які зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 від 26 лютого 2007 року, кадастровий номер НОМЕР_5.

Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 на місцевості складає 0,0648 га, що не відповідає площі зазначеної в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 від 26 лютого 2007 року, кадастровим номером НОМЕР_5, яка становить 0,0558га.

При проведені геодезичних вимірів земельної ділянки НОМЕР_3, яка належить гр. ОСОБА_2, що знаходиться у його приватній власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку та його фактичного користування земельною ділянкою і складеного ситуаційного плану встановлена невідповідність земельної ділянки площею 0,0090 га ОСОБА_2 по Державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 від 26 лютого 2007 року та фактичному користуванню, яка виникла внаслідок допущених технічних помилок при визначенні координат точок окружної межі земельної ділянки в процесі приватизації, так як огорожа садівничого товариства «Віраж» не змінювалась і встановлена понад 30 років.

Конфігурація, лінійні проміри і площа земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідають конфігурації, лінійним промірам і площі земельної ділянки , які зазначені в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року, кадастровий номер НОМЕР_1. Фактична площа земельної ділянки ОСОБА_1 на місцевості складає 0,0773га , що не відповідає площі зазначеної в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року, кадастровим номером НОМЕР_1 яка становить 0,0789га.

Зменшення загальної площі земельної ділянки НОМЕР_2 у садівничому товаристві «Віраж» АДРЕСА_1, площею 0,0789га, яка знаходиться у власності ОСОБА_1, згідно Державному акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року сталося в наслідок перенесення огорожі земельної ділянки НОМЕР_2, яке потягнуло за собою зміну площі земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_1 на 0,0023га.

При проведені геодезичних вимірів земельної ділянки НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1, що знаходиться у її приватній власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку та її фактичного користування земельною ділянкою і складеного ситуаційного плану встановлена невідповідність земельної ділянки площею 0,0015га ОСОБА_1 по Державному акту на права власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року та фактичному користуванню, яка виникла внаслідок допущених технічних помилок при визначенні координат точок окружної межі земельної ділянки в процесі приватизації, так як огорожа садівничого товариства «Віраж» не змінювалась і встановлена понад 30 років.

На ситуаційному плані земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_2 складеного згідно правоустановчих документів на право власності і по фактичному їх користуванню, які знаходяться в садівничому товаристві «Віраж» в АДРЕСА_1 в умовних позначеннях показане накладання земельної ділянки ОСОБА_1 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року та земельної ділянки ОСОБА_2 по фактичному користуванню.

В умовних позначеннях складеного ситуаційного плану земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які знаходяться у їх приватній власності згідно Державних актів, що розташовані в садівничому товаристві «Віраж» в АДРЕСА_1 показане накладання земельних ділянок у вигляді форми трапеції жовтого кольору у штриховку площею 0,0028га.

Як видно на складеному ситуаційному плані земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які знаходяться у їх приватній власності згідно Державних актів, що розташовані в садівничому товаристві «Віраж» в АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 знаходиться в притул до огорожі земельної ділянки НОМЕР_2 , якою фактично користується ОСОБА_1 (а.с.241-253).

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення первісного позову суд першої інстанції неповного з'ясував обставини, які мають значення для справи, зробив висновок, який не відповідає обставинам справи допустив порушення норм матеріального права.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги позивачки зводяться до знесення частини садового будинку, яким користується ОСОБА_2

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об'єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 19 квітня 2017 року у справі №354/612/13-ц.

Судом першої інстанції правильно встановлена та обставина, що частина спірного самочинно збудованого садового будинку знаходиться на земельній ділянці НОМЕР_2, яка розташована по АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1

ОСОБА_1, пред'являючи позов до суду не врахувала, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та не надала до суду доказів, які б підтверджували те, що неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами.

Позивачка ОСОБА_1 також не надала суду належних та допустимих доказів того, що проведення перебудови спірного нерухомого майна є неможливим, а також того, що відповідач ОСОБА_2 на час пред'явлення позову відмовлявся від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

ОСОБА_1, не надала суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину, що відповідач вчинив самочинну добудову до спірного садового будинку.

В позові також не зазначено, яку саме частину садового будинку слід знести, її розмір та конфігурацію. Позивачка також не довела технічну можливість демонтажу частини садового будинку, яким користується відповідач.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Зокрема суд правильно виходив з того, що ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували ту обставину, що ОСОБА_1 самовільного зайняла частину земельної ділянки, яка належить відповідачу на праві власності.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у використанні земельної ділянки шляхом демонтажу самовільної прибудови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та відмовити у первісному позові.

В решті рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що право власності ОСОБА_2 порушено, внаслідок незаконного зайняття частини його земельної ділянки, площею 0,0028 га ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 просив усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_3, яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0028 га, яка на його думку незаконно зайнята ОСОБА_1 та знаходиться в садівничому товаристві «Віраж» з сторони земель загального користування цього товариства (дороги).

З висновку судової земельно-технічної експертизи №467 від 14 серпня 2018 року вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,0028 га, яка знаходиться в садівничому товаристві «Віраж» зі сторони земель загального користування цього товариства (дороги) відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 12 серпня 2008 року належить позивачці ОСОБА_1 (а.с.4).

Вимог про усунення перешкод в користування земельною ділянкою в іншій частині ОСОБА_2 не заявляв.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 16 жовтня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 7 вересня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна