Ухвала

04 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 380/219/18

провадження № 61-43542ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь достроково частину заборгованості за кредитом в розмірі 117 000,00 грн, яка включає тіло кредиту - 97 177,97 грн, проценти - 19 822,03 грн та судові витрати.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2018 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 січня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 000,00 грн, яка включає тіло кредиту - 97 177, 97 грн та проценти - 19 822,03 грн. Вирішено питання про судові витрати.

28 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить указане судове рішення скасувати та залиши в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 117 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання заявника на те, що у цій малозначній справі наявні підстави, передбачені підпунктами «б» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами «б» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких рішення у малозначній справі може бути предметом касаційного перегляду.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання заявника на те, що у цій справі банк заявив позовні вимоги щодо стягнення з нього лише частини боргу (117 000,00 грн із 180 200,82 грн) для того щоб позбавити його можливості захистити свої права у судах апеляційної та касаційної інстанцій, та для того щоб, у випадку звернення банку до суду із позовом про стягнення іншої частини боргу, у відповідача не було можливості спростувати вже встановлені судом обставини, як на наявність підстави, передбаченої підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки по свої суті є здогадками заявника, що не підтверджені жодними доказами.

Посилання заявника на те, що нарахована позивачем сума боргу є надто великою, а справа має для нього виняткове значення, тому наявні підстави, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для перегляду рішень касаційним судом у малозначній справі, Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки загальний розмір стягнення заборгованості за кредитним договором становить 117 000,00 грн, що станом на час подання касаційної скарги є співмірним з розміром 31 мінімальної заробітної плати, проте заявником не надано суду відомостей, про те, що він є непрацездатною особою, чи позбавленим можливості працювати, отримувати дохід та повертати заборгованість за кредитним договором.

Вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, є необґрунтованими.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 30 липня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак