Номер провадження 2/229/877/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, яка надійшла до суду 18 липня 2018 року, позивач ОСОБА_1 вказав, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року він є співвласником квартири АДРЕСА_1 Донецької області. У квартирі крім нього зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2. У 2002 року відповідачка виїхала до Російської Федерації і знятися в добровільному порядку не бажає. Своїми діями відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні і розпорядженні своєю власністю. Позивач несе витрати по сплаті комунальних послуг за відповідачку. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності та в користуванні, визнавши відповідачку такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою АДРЕСА_1 Донецької області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, виклик відповідача здійснювався шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації відповідачки.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1998 року, видане ПЖРП виконкому Дружківської міської ради, згідно з розпорядженням №512 квартира АДРЕСА_1 Донецької області належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Право власності зареєстроване Дружківським міським бюро технічної інвентаризації №10308 кн.50 (а.с.5).

В свідоцтві про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 55 від 17 серпня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Тобто, квартира АДРЕСА_1 Донецької області, була придбана позивачем у період шлюбу з відповідачкою.

Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття вищевказаної квартири у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Доказів розподілу спільного майна подружжя після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 позивачем суду не надано.

Тобто, вищевказана квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач ОСОБА_2 є співвласником вказаної квартири.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту б/н від 12 липня 2018 року, складеного директором КП "Комсервіс" Дружківської міської ради з липня 2002 року ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 Донецької області. Місце її перебування в Російській Федерації (а.с.8).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Зазначені позивачем обставини про те, що відповідач була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову ОСОБА_2 від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.

Виходячи з цього, відповідач ОСОБА_4 не втратила право власності на вищевказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Така правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року № 61-4509св18.

Керуючись ст. 10, 13, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров