Справа № 214/3987/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Улятовській М.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка зазначила наступне. Вона, ОСОБА_1, є співвласником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 62,5 кв.м., яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності №С-601, виданого Органом приватизації Управління ЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів 09 червня 2006 року. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 На сьогоднішній день, окрім неї та її сина ОСОБА_5, у вказаній квартирі значиться зареєстрованим ОСОБА_3, який не є ані співвласником даної квартири, ані членом родини будь-кого з її співвласників. Він лише деякий час мешкав та був зареєстрований у цій квартирі за його проханням. З 2014 року ОСОБА_3 фактично в квартирі не мешкає, дійсне місце його проживання їй невідоме, його особисті речі в квартирі відсутні.

У зв'язку із тим, що відповідач зареєстрований у квартирі, на нього здійснюються нарахування платежів за надання житлово-комунальних послуг. Грошей на оплату комунальних послуг за нього ніхто не надає, в той час оплачувати замість нього ні вона, ні інші співвласники квартири, можливості не мають. Вона неодноразово намагалася розшукати відповідача з метою вирішення питання щодо добровільного його зняття з реєстраційного обліку у даній квартирі, але її зусилля виявилися марними. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує її майнові права, та в майбутньому буде перешкоджати у здійсненні права розпорядження своєю власністю при необхідності відчуження цього майна.

Згідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення.

Враховуючи той факт, що відповідач, який не є ані співвласником даної квартири, ані членом родини будь-якого з її співвласників, фактично не проживає у ній з 2014 року, добровільно з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою не знявся, чим чинить перешкоди у користуванні власністю її власникам, позивачка вважає, що є достатньо підстав для усунення їй перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, підтвердивши зміст позовної заяви. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. При цьому пояснила, що відповідач був її співмешканцем. До 2014 року він проживав в квартирі, вона його не виганяла. Повернутися до квартири, ОСОБА_3 не намагався.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, у зв'язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про право власності на житло (а.с.7), витяг (а.с.8), технічний паспорт на квартиру (а.с.9), довідки (а.с.10, 15), акт (а.с.11).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про право власності на житло (а.с.7), витяг (а.с.8), технічний паспорт на квартиру (а.с.9), довідки (а.с.10, 15), акт (а.с.11), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме перебування квартири АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності позивачки, третіх осіб по справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, перебування відповідача на реєстраційному обліку в зазначеній квартирі, та його відсутність в ній понад 1 рік.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що вбачається з свідоцтва, витягу (а.с.7, 8).

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, що вбачається з довідок (а.с.10, 15).

Позивачка проживала з ОСОБА_3, як зі співмешканцем, до 2014 року. У спірній квартирі відповідач не проживає з 2014 року, перешкод в користуванні приміщенням вона йому не чинила, що підтверджується поясненнями позивачки та актом (а.с.11).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, який доводився позивачці співмешканцем, тобто був членом її сім'ї, відсутній в належній позивачці квартирі понад один рік без поважних причин, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.405 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 19 листопада 2018 року.

Головуючий суддя В.М. Прасолов