Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 638/17598/17

провадження № 61-26527 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року в складі судді Семіряда І. В. та на постанову апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року в складі колегії суддів Кружиліної О. А., Кіся П. В., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ :

20 листопада 2017 року ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про анулювання заборгованості, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року дану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, залишено без задоволення, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що правові підстави для скасування ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 грудня 2017 року відсутні, оскільки ОСОБА_5 у встановлений судом першої інстанції строк не усунув недоліки позовної заяви, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачеві.

07 травня 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просила скасувати їх як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначала, що відмова в прийнятті позовної заяви, викладеною російською мовою, порушує її право на доступ до правосуддя, а також, що скорочена назва підприємства КП «ХТП» є загальновідомою, тому вимога суду першої інстанції про зазначення повного найменування підприємства є необґрунтованою.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі за вказаною касаційною скаргою.

Відзив на касаційну скаргу від КП «Харківські теплові мережі» до Верховного Суду не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд установив, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, звернувся до суду з позовом до КП «Харківські теплові мережі» про анулювання заборгованості, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява викладена російською мовою, повне найменування відповідача не зазначене, а зазначена лише скорочена назва - КП «ХТК».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року вказану позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для подачі до суду позовної заяви, викладеної державною мовою або мовою, якою володіє позивач, з перекладом на державну мову, а також для зазначення в ній повного найменування відповідача.

20 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про усунення недоліків та вказав, що позовна заява може бути викладена російською мовою, а скорочена назва підприємства КП «ХТП» є загальновідомою, а тому немає необхідності в зазначенні повного найменування відповідача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року дану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві в зв'язку з неусуненням недоліків.

Відповідно до статті 7 ЦПК України в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом, мова цивільного судочинства визначається статтею 14 Закону України«Про засади державної мовної політики».

Так, згідно з указаною нормою судочинство в Україні, зокрема, в цивільних справах здійснюється державною мовою.

Державною мовою в Україні є українська мова (стаття 10 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 119 ЦПК України в редакції, чинній станом на 23 листопада 2017 року, позовна заява повинна містити, зокрема, найменування відповідача та його місцезнаходження.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК України в указаній редакції суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви в строк, установлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві (частина друга статті 121 ЦПК України в редакції, чинній станом на 23 листопада 2017 року, частина третя статті 185 ЦПК України в редакції, чинній станом на 22 грудня 2017 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) зазначив: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов'язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

З огляду на викладене, відмова в доступі до правосуддя з підстав невиконання вимог закону щодо викладення позовної заяви державною мовою, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а тому доводи касаційної скарги щодо безпідставності відмови в доступі до правосуддя не заслуговують на увагу.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для скасування ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року про повернення позовної заяви, оскільки ОСОБА_5 у встановлений судом першої інстанції строк не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув її недоліки.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваною постановою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Н. О.Антоненко

В. І.Журавель

В. І. Крат

В. П.Курило