АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4207/18 Номер провадження 22-ц/786/2229/18Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Карпушина Г.Л., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року, прийняту під головуванням судді Миронець О.К. в м. Полтаві

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, треті особа - Третя Полтавська нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом. Просила визнати право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на 9/20, а саме по 9/40 частин за кожним на житловий будинок літ. А1 загальною площею 173,9 кв.м житловою площею 70,9 кв., а також: погріб а1, погріб а5, погріб а6, сарай Б, сарай В, гараж Г, літня кухня Д, погріб д1, прибудова д3, навіс Д1, сарай Ж, навіс Ж1, сарай К, навіс К1, навіс З, вбиральня Е, сарай М, гараж Н, колонка питна №1, огорожа №2, ворота огорожі №4 розташованого у м. Полтаві по вул. Петра Дорошенка,15 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_9, ОСОБА_3 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі, зазначає,що судом першої інстанції не прийнято до уваги положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, посилаючись на невірне застосування норм ст. 63 ЦПК України, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду як у своїх інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 з позовом про визнання права власності на 9/20 частини житлового будинку з надвірними спорудами в порядку спадкування. Зазначала що після смерті ОСОБА_7, якій належало 9/20 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м.Полтаві по вул. Петра Дорошенка,15, спадщину отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_8 29 листопада 2016 року помер батько позивачки ОСОБА_8 Після його смерті вона звернулася до третьої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку житлового будинку з частиною надвірних будівель. Постановою державного нотаріуса від 26 січня 2018 року їй було відмовлено у звязку з тим, що після прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на 9/20 частини вказаного вище будинковолодіння, не було визначено розмір часток цих спадкоємців у спадкову майні.

До позовної заяви позивач, здійснюючи дії в інтересах ОСОБА_3, надала довіреність від 07.05.2018 року, видану та посвідчену нотаріусом Російської Федерації Белгородського нотаріального округу Белгородської області.

Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником та вести його справи по всім судовим установам зі всіма правами, які надані законом позивачу. Строк дії довіреностей встановлено 3 роки.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишено без руху на підставі того, що у порушення норм ст. 62 ЦПК України подані довіреності на представництво інтересів ОСОБА_3 належним чином не оформлені, а саме без відмітки про їх легалізацію в Україні.

13 серпня 2018 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 звернулася до районного суду із заявою про усунення недоліків.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач у строки встановлені для усунення недоліків не скористалася та недоліки не усунула.

Колегія суддів не може погодись з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно ст. 1,2 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах , яка набрала чинності 19 травня 1995 року із внесеними змінами Протоколом від 28.03.1997 року громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред'являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної

Сторони.

Статтею 13 Конвенції визначено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Так, як вбачається з матеріалів справи, довіреності видані на представництво ОСОБА_2 інтересів ОСОБА_3 скріплені належними гербовими печатками та зареєстровані в реєстрі, і у відповідності до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справахприймаються на території України без якого-небудь спеціального посвідчення.

Не пересвідчившись в належності оформлення та не витребувавши оригінал довіреності, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про визнання не поданою та повернення позовної заяви.

Крім того, повернувши позовну заяву, суддя районного суду не звернула увагу на те, що позивачами у справі є дві особи : ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Між тим, оскаржувана ухвала не містить жодного обгрунтування щодо неможливості розгляду позовної заяви ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367,374 п.6 ч.1, 379, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

Повний текст постанови складено 24.09.2018р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1