ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №577/5273/17

Номер провадження 22-ц/788/1149/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача адвокат ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2018 року в складі судді Гетьмана В.В., ухваленого у м. Конотопі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року адвокат ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_5, звернувся до ОСОБА_3 з позовом, у якому зазначав, що 25 березня 2016 року між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким остання передала ОСОБА_3 5 000 доларів США, про що останнім власноручно складено розписку. Зобовязання за цим договором ОСОБА_3 не виконав. Посилаються на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача 171 432 грн 39 коп. заборгованості за договором позики від 25 березня 2016 року, з яких: 135 596 грн 82 коп. суми борги; 32 633 грн 13 коп. відсотків за користування коштами та 3 202 грн 44 коп. 3 % річних від простроченої суми.

У рішенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2018 року на задоволення вказаного позову постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 171 432 грн 39 коп. заборгованості за договором позики.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про відмову в позові.

При цьому зазначає, що за відсутності оригіналу розписки, стягнення за нею заборгованості є безпідставним. Також не погоджується зі штрафними санкціями відносно відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, вказав, що проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, де потерпілою особою був ОСОБА_3, а підозрюваною особою ОСОБА_1 в силу положень ст. 251 ЦК України не є підставою для зупинення провадження у даній справі. Відсутність же копії виданої відповідачем боргової розписки, за наявності належно завіреної її копії не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за цією розпискою. До того ж оригінал розписки знаходиться у позивачки.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом і убачається з матеріалів справи, 25 березня 2016 року між сторонами оформлено розписку, за якою ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмір 5 000 доларів США для придбання автомобіля Ford Focus. Грошові кошти зобовязувався повернути через рік. А у разі не повернення коштів, зобовязувався передати автомобіль ОСОБА_1 (а. с. 18).

Також встановлено, що 18.10.2017 року ОСОБА_3 було видано довіреність, якою останній уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися (з правом продажу, обміну, найму (оренди), позички, крім дарування), укладати договори страхування та керувати належним йому автомобілем Ford Focus, д.р.н. ВМ9162ВС (а.с. 253).

Вказаний автомобіль Ford Focus 27.10.2017 року ОСОБА_6 було продано третій особі за 20 000,00 грн (а.с. 257).

Як стверджував відповідач в судовому засіданні автомобіль він купував за 110тис грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином між сторонами у справі було укладено договір позики, що підтверджується оригіналом розписки пред'явленого апеляційному суду, за яким ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмір 5 000 доларів США та зобовязувався їх повернути через рік.

Посилання відповідача на те, що він виконав зобовязання за вказаним договором шляхом передачі автомобіля позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки предметом договору позики, в даному випадку, є грошові кошти, які відповідачем не повернуті.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Однак, місцевий суд не зясував обставини того, що ОСОБА_3 передав автомобіль ОСОБА_1 за довіреністю з правом відчуження, який останньою був проданий за 20 тис. грн. Доказів того, що вказані грошові кошти від продажу авто буди передані відповідачу, ОСОБА_1 надано не було. Тому сума основного боргу підлягає зменшенню на 20 тис. грн і становить 115 596,82 грн.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Правильно встановивши наявність у відповідача обовязку щодо сплати відсотків за користування коштами, їх розмір судом визначений невірно, оскільки сума основного боргу з 27.10.2017 року зменшилась на 20 тис. грн, внаслідок отримання ОСОБА_1 коштів від продажу автомобіля, тому за період з 27.10.2017 року по 08.12.2017 року розмір відсотків становить 1638,43 грн, а не 2087,59 грн, як приведено в розрахунку позивачем. Отже, розмір заборгованості відсотків за користування коштами становить 32183,97 грн.

Також, з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми також в повній мірі погодитися не можна, оскільки при визначення цієї суми судом також не було враховано отримання позикодавцем суми коштів від продажу автомобіля.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на відповідача покладається обовязок щодо сплати 3 % річних, розмір яких становить, з урахуванням отримання ОСОБА_1 27.10.2017 року 20 тис. грн, 3131,76 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи підлягає зміні та ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 25.03.2016 року у сумі 150912,55 грн , з яких: 115 596,82 грн сума боргу, 32 183,97 грн заборгованості по відсотках за користування коштами та 3131,76 грн 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1509,12 грн на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 307,80 грн на компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2018 року в частині визначення розміру стягуваної заборгованості за договором позики змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 25 березня 2016 року у сумі 150 912 грн 55 коп., з яких: 115 596 грн 82 коп. сума боргу, 32 183 грн 97 коп. заборгованості по відсотках за користування коштами та 3131 грн 76 коп. 3 % річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1509 грн 12 коп. на компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 307 грн 80 коп. на компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_7