Ухвала

10 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 186/1791/16-ц

провадження № 61-14164св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності та стягнення інфляційних сум та процентів за користування чужими коштами.

В обґрунтування позову зазначено, що влітку 2011 року вона, потребуючи на той час житла, домовилася з відповідачем та попередньо обговоривши умови купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, (розрахунок частинами до кінця 2011 року), 23 липня 2011 року передала їй 8 000,00 гривень, на той час 1 000,00 доларів США, про що зазначено в розписці, власноруч написаною відповідачем.

05 вересня 2011 року чоловік відповідача, у рахунок купівлі-продажу вищевказаного будинку, отримав від позивача 6 000,00 доларів США, про що також зазначено у розписці.

Отримавши чергову суму грошей, відповідач в односторонньому порядку збільшила вартість будинку до 18 000,00 доларів США, тому в зв'язку з цим позивач не стала вносити наступний платіж, а звернулася із вимогою до подружжя ОСОБА_5 про повернення до кінця вересня 2011 року грошей, а саме: 8 000,00 гривень та 6 000,00 доларів США, але їй було відмовлено.

16 січня 2015 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 8 000,00 гривень.

Вказані грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, які були передані відповідачу позивачем у вересні 2011 року, повернуті їй лише 10 червня 2015 року. Таким чином, вважає, що з жовтня 2011 року по червень 2015 року відповідач користувалася чужими грошовими коштами, а тому зобов'язана сплатити проценти за користування ними у розмірі 3 016,00 грн, інфляційне збільшення суми - 6 087,20 грн, а також три процента річних від суми боргу - 2 893,15 грн, а всього 11 996,35 грн. Крім того, просила поновити строк для звернення до суду із указаним позовом.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду за захистом порушеного права. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що строк звернення до суду із указаним позовом пропущено з поважних причин. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що між сторонами не укладалися договори займу коштів чи будь-які інші договори, відповідач не надавала позивачу розписок, в яких зобов'язувалася повернути їй кошти, позивачем не надано доказів передачі відповідачу коштів у сумі 8 000,00 грн у борг, та що остання зобов'язалася їх повернути. Відносини, що склалися між сторонами виникли виключно зі сплати позивачем авансових платежів із метою придбання житлового будинку, які відповідач повернула, а тому у останньої відсутні будь-які зобов'язання перед позивачем.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 11 996,35 грн, із яких: 3 016,00 грн - відсотки за користування чужими коштами; 6 087,20 грн - нарахування у зв'язку із зростанням інфляції; 2 893,15 грн - три відсотка річних. В іншій частині рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму авансу - грошові кошти у сумі 8 000,00 грн, виконано лише 10 червня 2015 року, а тому відповідно до статті 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про існування між сторонами грошового зобов'язання, крім того, встановивши, що авансові платежі, внесені позивачем для придбання житлового будинку, є грошовим зобов'язанням, не зазначив з чого він виходив визначаючи строк його порушення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду зазначену касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності та стягнення інфляційних сум та процентів за користування чужими коштами призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик