Постанова

Іменем України

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 397/31/16-ц

провадження № 61-18525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - Бовтиська сільська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Мурашка С. І., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Бовтиської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що із 1961 року він працював у відділенні «Червона Зірка» радянського господарства 2-го ім. Петровського цукрового комбінату, що підтверджується записами у трудовій книжці. У 1992 році у зв'язку з розукрупненням радянського господарства 2-го ім. Петровського цукрового комбінату, він переведений в аграрну фірму «Бовтишка». У 1995 році звільнений з роботи за станом здоров'я.

Правонаступником аграрної фірми «Бовтишка» ? Колективним сільськогосподарським підприємством імені Раєвського (далі - КСП ім. Раєвського) здійснене розпаювання земель радянського господарства 2-го Петровського цукрового комбінату. Особи, які працювали у зазначеному радянському господарстві отримали сертифікати на земельну частку(пай), а він ні, чим порушене його право на земельну частку (пай), як члена радянського господарства 2-го ім. Петровського цукрового комбінату. Перевівшись в аграрну фірму «Бовтишка» він не відмовлявся від свого членства, набутого у радянському господарстві, а отже на момент створення КСП ім. Раєвського він є пенсіонером із числа його членів. При розпаюванні земель КСП ім. Раєвського на території Бовтиської сільської ради він помилково не включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай).

Враховуючи наведене, позивач просив визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області у розмірі середньої земельної частки (пай).

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області у розмірі середньої земельної частки (пай) ? 4,39 га.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_5 працював у аграрній фірмі «Бовтишка», правонаступником якої є КСП ім. Раєвського, то він має право на земельну частку (пай) як пенсіонер із числа його членів.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу Бовтиської сільської ради задоволено частково. Заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у силу вимог статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) за межами населених пунктів приймають районні державні адміністрації. Оскільки земельні ділянки колишнього КСП ім. Раєвського розташовані за межами населеного пункту, то визнання права на земельну частку (пай) за ОСОБА_5 стосується прав та обов'язків Олександрівської районної державної адміністрації, яка судом першої інстанції не залучена до участі у справі як співвідповідач.

У січні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі заочне рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що земельні ділянки колишнього КСП ім. Раєвського розташовані за межами населеного пункту, оскільки із державного акту на право колективної власності на землю від 09 червня 1998 року вбачається, що КСП ім. Раєвського землі, що знаходяться на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, передані у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому Бовтиська сільська рада є належним відповідачем у цій справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 із 1961 року працював у відділенні «Червона Зірка» радянського господарства 2-го ім. Петровського цукрового комбінату.

У 1992 році у зв'язку із розукрупненням радянського господарства 2-го ім. Петровського цукрового комбінату, ОСОБА_5, переведений в аграрну фірму «Бовтишка». У 1995 році він звільнений з роботи за станом здоров'я.

Відповідно до довідки від 12 грудня 2001 року № 206, виданої Приватним підприємством «Раєвського», ОСОБА_5 дійсно працював в аграрній фірмі «Бовтишка» із 01 березня 1992 року по 21 серпня 1995 року.

Правонаступником аграрної фірми «Бовтишка» ? КСП ім. Раєвського здійснено розпаювання земель радянського господарства 2-го Петровського цукрового комбінату.

У списках членів КСП ім. Раєвського ОСОБА_5 відсутній, що підтверджується списками працюючих членів робітників КСП ім. Раєвського.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначенні Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Положеннями статті 5 Закону передбачено, що сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації ? за межами населених пунктів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі Олександрівську районну державну адміністрацію, яка є співвідповідачем у цій справі, оскільки землі колишнього КСП ім. Раєвського розташовані поза межами населеного пункту та визнання права на земельну частку (пай) за позивачем стосується прав та обов'язків зазначеного органу.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Судом першої інстанції, у порушення вимог наведеної норми не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, тоді як апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

При цьому, позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з позовом, вказавши всіх осіб, які повинні брати участь у розгляді цієї справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик