Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2018 Справа №607/16233/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Ромазана В.В.

з участю секретаря Костиник О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Михальчук О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні належною позивачу на праві користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом демонтажу за рахунок ОСОБА_3 гаражу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та огорожі, яка знаходиться на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він є користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка виділена йому для обслуговування житлового будинку. Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів від 27 червня 1989 р. № 291 йому виділено 0,06 га, згодом, додатково виділено у користування земельні ділянки площею 250 кв.м. і 150 кв.м. Власником сусідньої земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2, є ОСОБА_3 Вважає, що у 1996 році ОСОБА_3 на межі між земельними ділянками збудував гараж, без узгодженої в установленому порядку проектної документації та з порушенням нормативного відступу від межі суміжного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, а також змістив свою огорожу на земельну ділянку ОСОБА_1 на 1 метр від межі. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням не будувати огорожу на його земельній ділянці, однак відповідач звернення ігнорував. Таким чином, вважає, що відповідач порушив право позивача на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою. Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було прийнято рішення № 1667 від 28.12.2001 р. «Про усунення порушень у сфері містобудування», згідно якого вирішили зобов'язати ОСОБА_3 в місячний термін демонтувати розпочате будівництво гаражу розміром в плані 6,27х4,23 на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 без узгодженої в установленому порядку проектної документації та з порушенням нормативного відступу від межі суміжного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1. Крім того, виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №448 від 15.05.2002 р. «Про усунення порушень у сфері містобудування», згідно якого доручено КП МШРБУ в місячний термін демонтувати розпочате ОСОБА_3 будівництво гаражу розміром в плані 6,27*4,23 на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 без узгодженої в установленому порядку проектної документації та з порушенням нормативного відступу від межі суміжного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1. Листом виконкому Тернопільської міської ради № 437 від 25.06.2002 р., зобов'язано ОСОБА_3 встановити межу в строгій відповідності з генеральним планом забудови та рішеннями міського і обласного судів. Актом інспекції державного будівельного контролю Управління містобудування та архітектори Тернопільської міської ради від 10.01.2003 р. встановлено, що рішення виконавчого комітету від 15.05.2002 р. № 448 «Про усунення порушень у сфері містобудування» (демонтувати розпочате ОСОБА_3 будівництво гаража на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2) не виконано.

Судом, до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільську міську раду.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позивач не провів державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку, є неналежним землекористувачем та межі його землекористування невідомі. Він є власником земельної ділянки (кадастровий номер: НОМЕР_1), яка була набута на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 12.12.2003 року №4/9/93. Право власності ОСОБА_3 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, який видавався з розробленням технічної документації для підготовки та видачі документів на право власності на земельну ділянку. Огорожа земельної ділянки ОСОБА_3 була встановлена у відповідності до проекту встановлення огорожі. Як вбачається з акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 26 березня 2001 р. погодження меж землекористування садиби АДРЕСА_2 ОСОБА_1 було здійснено на підставі рішення суду від 10.11.2000 р. та від 23.01.2001 р. Згідно протоколу роботи узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування, виїздом на місце за адресою АДРЕСА_2, яка була створена згідно рішення Тернопільської міської ради від 24 листопада 2006 року, межу будинковолодінь гр. ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та гр. ОСОБА_3 вирішено залишити без змін та видати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 державні акти на право приватної власності на землю без погодження меж земельних ділянок. Комісією було також констатовано, що самовільне захоплення земельної ділянки гр.ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (вже після виділення йому площі земельної ділянки до розмірів 1000 кв.м. рішенням МВК від 09.06.1993 р №440-250,00 кв.м. та від 11.09.2001 р. №474) створює загрозу для додаткового навантаження на багатометрову підпірну стінку поряд з проїздом до багатоповерхових житлових будинків у даному районі. Ліквідація пішохідної дороги з твердим покриттям і завезенням землі призводить до додаткового збору дощових вод на верху підпірної стінки вздовж якої постійно рухається транспорт і проходять люди. Самовільне захоплення з протилежного боку проїжджої частини по вул. АДРЕСА_1 перешкоджає нормальному руху транспорту та нормальному відводу дощових вод в обхід існуючої підпірної стіни. Крім того, 25 грудня 2003 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі за позовом виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_3 про демонтаж самовільно розпочатого будівництва гаража, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки в судовому засіданні не доведено порушення, відвідачем ОСОБА_3 нормативного відступу від меж сумісного будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, не встановлено з його боку грубих порушень основних будівельних норм та правил, будівництво гаража здійснювалося на підставі належного дозволу, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, а проект будівництва гаража погоджений із санітарною та пожежною службою м.Тернополя, однак не виготовлений з поважних причин.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Крім цього, представник позивача ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що твердження відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 є неналежним позивачем не заслуговують на увагу, оскільки право користування земельною ділянкою у ОСОБА_1 виникло в 1989 році. Також зазначила, що факт незаконного будівництва гаражу підтверджується рішенням виконавчого комітету тернопільської міської ради №1667 від 28.12.2001 року «Про усунення порушень у сфері містобудування» згідно п.1 якого ОСОБА_3 зобов»язано в місячний термін демонтувати розпочате будівництво гаражу. Крім цього, зазначила, що рішенням виконавчого комітету тернопільської міської ради №448 від 15.05.2002 року «Про усунення порушень у сфері містобудування» вирішено доручити КП МШРБУ в місячний термін демонтувати розпочате ОСОБА_3 будівництво гаражу розміром в плані 6,27х4,23 на території будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 без узгодженої в установленому порядку проектної документації та з порушенням нормативного відступу від межі суміжного будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач зазначені рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради не виконав.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечили, у позові просять відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позов.

Представник Тернопільської міської ради в судовому засіданні вважає, що позов ОСОБА_1 є безпідставний, у його задоволенні просять відмовити, оскільки зазначені обставини уже досліджувались Тернопільським міськрайонним судом, що відображено у його рішенні від 25 грудня 2003 року. Письмових пояснень щодо позову не подавав.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2018 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого призначено справу для розгляду по суті. Клопотань про призначення судових експертиз, у тому числі судової земельно-технічної експертизи сторонами у справі не заявлялось.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, встановив.

Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №291 від 27.06.1989 р. за ОСОБА_1 закріплено земельну ділянку площею, 0,06 га. (600 кв.м.) по АДРЕСА_1) під будівництво індивідуального житлового будинку, яка відведена в натурі 16.08.1989 р. згідно генплану забудови земельної ділянки, що був виготовлений на підставі даного рішення.

На підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №440 від 09.06.1993 ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 250 кв.м. по АДРЕСА_1, для присадибного користування.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №474 від 11.04.2001 р. ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку площею 150,0 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1382 від жовтня 2001 року ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. та надано у користування земельну ділянку, площею 491,0 кв.м.

На замовлення ОСОБА_1 КП «Земельно-кадастрове бюро» виготовлена технічна документація на земельну ділянку площею 1 000 кв.м.

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 14 січня 2008 року Управлінням земельних ресурсів у м. Тернополі, ОСОБА_3 на підставі рішення 9 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 12.12.2003 року №4/9/93, є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га.,. що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Як вбачається з акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 26 березня 2001 р. погодження меж землекористування садиби АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 було здійснено на підставі рішення судів від 10.11.2000 р. та від 23.01.2001 року.

Як вбачається із протоколу узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування з виїздом на місце за адресою АДРЕСА_2 від 13 квітня 2007 року, встановлено, що відповідно до Генплану забудови, виданого гр..ОСОБА_3 на підставі рішення МВК від 27.01.1972 року №53 (що фіксує первинні розміри земельної ділянки) віддаль від запроектованого будинку до межі в сторону майбутнього домоволодіння по АДРЕСА_1 повинна становити 5,0 м. Аналогічно, згідно генплану забудови, виданого гр..ОСОБА_1 на підставі рішення МВК від 27.06.1989 року №291, віддаль від проектованого житлового будинку до межі в сторону домоволодіння по АДРЕСА_1 повинна становити 5,0 м. З 1983 року гр..ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою з шириною орієнтовно 6,0 м. від сторони майбутнього будинковолодіння гр..ОСОБА_1, що вказано в матеріалах бюро технічної інвентаризації 13.06.1983 року та від 27.01.1984 року а наступні документи судової експертизи зазначають 6,10 м. Даний факт послужив підставою для будівництва гаражу гр..ОСОБА_9 на існуючому місці (перебудований з господарської споруди) оскільки забезпечений потрібний обхід для обслуговування гаражу з усіх сторін на території, яка перебувала в фактичному перебуванні власника будинковолодіння, а міською радою не висувались претензії до існуючих меж. Крім цього, забудівником ОСОБА_1 виконано будівництво житлового будинку на двох співвласників з двома окремими добудовами, що значно розширило розміри будинку. Інвентаризаційні документи домоволодіння у гр..ОСОБА_1 відсутні, тому не можливо встановити всі порушення виконані забудівником при будівництві. Комісією констатовано: самовільне захоплення земельної ділянки гр..ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (вже після долучення йому території до розмірів 1000,0 кв.м. рішенням МВК від 09.06.1993 року №440 - 250 кв.м. та від 11.09.2001 року №474) створює загрозу для додаткового навантаження на багатометрову підпірну стінку поряд з проїздом до багатоповерхових житлових будинків в даному районі. Ліквідація пішохідної дороги з твердим покриттям і навезенням землі призводить до додаткового збору дощових вод на верху підпірної стіни вздовж якої постійно рухається транспорт і проходять люди. Самовільне захоплення з протилежного боку проїжджої частини АДРЕСА_1 перешкоджає нормальному руху транспорту та нормальному відводу дощових вод в обхід існуючої стіни. Вирішено: межу будинковолодінь гр..ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та гр..ОСОБА_3 необхідно залишити без змін та видати гр..ОСОБА_1 та ОСОБА_3 державні акти на право приватної власності на землю без погодження меж земельних ділянок. Зобов»язати гр..ОСОБА_1 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку та відновити пішохідну дорогу.

Рішенням Тернопільського міського суду від 10 листопада 2000 р., у позові ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11 до ОСОБА_1, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовлено. Відмовляючи позивачам у позові, суд виходив з того, що їх права, як землекористувачів, відповідачами порушені не були.

Ухвалою судової колегії в цивільних справах Тернопільського обласного суду від 23 січня 2001 року рішення Тернопільського міського суду від 10 листопада 2000 р. - залишено без змін. Виключено з мотивувальної частини рішення вказівку суду на самовільне допущення позивачами відхилення від встановленої (при відведенні в натурі сторонам земельних ділянок) прямої між двома домоволодіннями в бік земельної ділянки відповідачів ОСОБА_1, внаслідок чого виникла спірна земельна ділянка площею 28,87 кв.м., яка належить позивачам.

Згідно рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 25 грудня 2003 року у справі №2-4439/03, яке набрало законної сили, за позовом виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_3 про демонтаж самовільно розпочатого будівництва гаража, у задоволенні позову відмовлено. Підставою для відмови позивачу у позові слугувало те, що ним «..в судовому засіданні не доведено порушення відповідачем ОСОБА_3 нормативного відступу від меж сумісного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, не встановлено з його боку грубих порушень основних будівельних норм та правил, будівництво гаража здійснювалося на підставі належного дозволу , виданого виконкомом Тернопільської міської ради, а проект будівництва гаража погоджений із санітарною та пожежною службою м. Тернополя, однак не виготовлений з поважних причин..».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердив суду те, що межі між двома сусідніми земельними ділянками, якими користується позивач та відповідач було встановлено актом визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки від 26 березня 2001 року, які в подальшому відповідачем не змінювались та дотримуються на даний час.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту частин першої, п'ятої, шостої та сьомої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

У відповідності до ст.ст. 76 - 83 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов»язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй земельній ділянці іншим особам.

В силу вимог ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, а також їх пояснення у судовому засіданні вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не підлягає до задоволення. При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача, як на підставу своїх позовних вимог те, що виконавчим комітетом Тернопільської міської ради було прийнято рішення № 1667 від 28.12.2001 р. «Про усунення порушень у сфері містобудування», згідно яким зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати розпочате будівництво гаражу на території будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2, а також на рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №448 від 15.05.2002 р. «Про усунення порушень у сфері містобудування», згідно якого доручено КП МШРБУ в місячний термін демонтувати розпочате ОСОБА_3 будівництво гаражу, оскільки зазначені рішення органу місцевого самоврядування уже були предметом судового дослідження під час розгляду цивільної справи за позовом виконавчого комітету Тернопільської міської ради до ОСОБА_3 про демонтаж самовільно розпочатого будівництва гаражу, за наслідками якого винесено судове рішення від 25 грудня 2003 року, яке набрало законної сили та відповідно до якого у задоволенні позову відмовлено. При цьому судом у зазначеній справі констатовано, що в судовому засіданні не доведено порушення відповідачем ОСОБА_3 нормативного відступу від меж сумісного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, не встановлено з його боку грубих порушень основних будівельних норм та правил, будівництво гаража здійснювалося на підставі належного дозволу, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, а проект будівництва гаража погоджений із санітарною та пожежною службою м. Тернополя. Також, суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем межових знаків земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки згідно протоколу узгоджувальної комісії Тернопільської міської ради по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування з виїздом на місце за адресою АДРЕСА_2 вирішено межу будинковолодінь гр..ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та гр..ОСОБА_3 залишити без змін та видати гр..ОСОБА_1 та гр..ОСОБА_3 державні акти на право приватної власності на землю буз погодження меж земельних ділянок. Доказів, щодо порушення межових знаків у даний час відповідачем суду не надано. Також, позивачем не доведено факту захоплення відповідачем його земельної ділянки, яку надано ОСОБА_1 в користування. Не надано й суду доказів, які б свідчили про самовільно збудований гараж відповідачем з порушенням нормативного відступу від межі суміжного будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, а також зміщення ним огорожі на один метр від межі у сторону земельної ділянки позивача.

З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 375, 376 ЦК України, ст.91, 152 ЗК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан