Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 201/5328/16-ц

провадження № 61-18792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у складі судді Черновського Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 28 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Тамакулової В. О., Деркач Н. М.,

Баранніка О. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») про визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є клієнтом ПАТ «Ощадбанк» та на його ім'я у банку відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та видана платіжна картка.

28 вересня 2015 року близько 14:00 години на мобільний телефон позивача почали надходити смс-повідомлення про списання грошових коштів із платіжної картки на загальну суму 12 612,50 грн. О 16:00 годині цього ж дня ОСОБА_3 повідомив начальника філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» про неправомірність списання грошових коштів, вимагав заблокувати здійснення платежів із карткового рахунку позивача. Станом на 17:00 годину на рахунку позивача були наявні грошові коштів у повному обсязі, проте, як було виявлено пізніше, списання банком грошових коштів у розмірі 12 612,50 грн відбулось

28 вересня 2015 року.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 остаточно просив визнати неправомірними дії відповідача зі списання ним 28 вересня 2015 року з його карткового рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у загальній сумі

12 612,50 грн; визнати неправомірними дії відповідача зі списання з карткового рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у загальній сумі 1 301,23 грн у рахунок погашення зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «Ощадбанк» із нарахованих процентів за користування кредитним лімітом та інших платежів, не пов'язаних із нарахуванням та видачею пенсії; стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку за картковим рахунком у розмірі 2 641,13 грн; стягнути з відповідача

4 464,83 грн пені за прострочення повернення суми неналежного переказу на картковий рахунок позивача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» зі списання ним 28 вересня 2015 року з карткового рахунку НОМЕР_1 грошових коштів у загальній сумі

12 612,50 грн.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Ощадбанк» зі списання з карткового рахунку

НОМЕР_1 грошових коштів у загальній сумі 1 301,23 грн у рахунок погашення зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «Ощадбанк» із нарахованих процентів за користування кредитним лімітом та інших платежів, не пов'язаних із нарахуванням та видачею пенсії.

Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_3 суму залишку за картковим рахунком НОМЕР_1 у розмірі 2 641,13 грн.

Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_3 4 464,83 грн пені за прострочення повернення суми неналежного переказу на картковий рахунок ОСОБА_3

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що банк перерахував без відома ОСОБА_3 належні йому грошові кошти, при тому, що позивач того ж дня звернувся до відповідача із заявою про блокування цих платежів, оскільки він їх не проводив та просив повернути грошові кошти на рахунок, проте банк не виконав відповідну вимогу позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» відхилено. Рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У січні 2017 року ПАТ «Ощадбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 28 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Ощадбанк» із заявою про те, що з його карткового рахунку через WEB Banking здійснено п'ять операцій переказу грошових коштів, які він не здійснював і вимагав заблокувати рахунок, проте всі фінансові операції в системі WEB-банкінг «Ощад 24/7» підтверджуються одноразовими паролями, які надходять у вигляді SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта, а тому банк вважає, що його дії є правомірними та відповідають вимогам закону.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 22 травня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2017 року від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ «Ощадбанк», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновків судів першої й апеляційної інстанцій, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суди надали належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Ощадбанк» 06 червня 2014 року укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за умовами якого банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечити проведення розрахунків за операціями, у тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту, а позивач зобов'язався здійснювати оплату послуг за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами.

28 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про те, що

28 вересня 2015 року з карткового рахунку, відкритого на його ім'я в банку відповідача, списані грошові кошти на загальну суму 12 612,50 грн, які користувач рахунку (позивач) не перераховував, списання - не робив, тому просив розібратися у ситуації та заблокувати платежі, повернути всю суму списаних грошей. Заяву відповідач отримав 28 вересня 2015 року за вх. № Б-434зв.

Листом від 07 жовтня 2015 року за вих. № 21/10-1698/5018 відповідач повідомив, що списання грошових коштів із рахунку позивача відбулось у дистанційній системі обслуговування платіжних карток, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 06 червня 2014 року. В разі шахрайських дій сторонніх осіб щодо заволодіння інформацією особистих даних позивача, йому рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

Із виписки ПАТ «Ощадбанк» за картковим рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я ОСОБА_3, убачається, що 28 вересня 2015 року з рахунку здійснено перерахування грошових коштів п'ятьма транзакціями на загальну суму 12 500,00 грн; ще 112,50 грн - списані як комісія банку.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 23.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів.

Відповідно до статей 32.1, 32.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статі 10 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України 2004 року, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком судів першої й апеляційної інстанцій про те, що відсутні обставини, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, при цьому про списання коштів з його рахунку позивач невідкладно повідомив відповідача та просив заблокувати його, проте банк не перевірив обставин наведених у заяві, а отже, безпідставно списані банком із рахунку позивача грошові кошти підлягають поверненню.

Доводи касаційної скарги про те, що всі фінансові операції в системі WEB-банкінг «Ощад 24/7» підтверджуються одноразовими паролями, які надходили у вигляді SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта, а тому дії банку є правомірними та відповідають вимогам закону, не заслуговують на увагу, оскільки позивач невідкладно повідомив відповідача про безпідставне списання коштів із його рахунку, а тому, з часу повідомлення користувачем банку про несанкціоноване списання коштів ризик збитків від здійснення таких операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик