ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 205/4108/15-ц

провадження № 61-14102св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ПАТ «КБ «Південкомбанк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2007 року відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк» (далі - ВАТ «КБ «Південкомбанк»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Південкомбанк», та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 80/01-07, згідно з умовами якого банк надає позичальнику кредит на придбання об'єкта нерухомості в сумі 115 800,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 12,99 процентів річних та кінцевою датою повернення кредиту 16 листопада 2022 року. Кредит надається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти та комісії на умовах цього договору; сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним, а також в останній день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим кредитним договором 16 листопада 2007 року банк та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 65/03-07, відповідно до якого поручитель зобов'язувався відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору в повному обсязі, а саме: повернення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих процентів, комісійної винагороди, пені, можливих штрафів, інших передбачених договором витрат.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконує або виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком, що на 02 червня 2015 року становила 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Південкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 80/01-07 в сумі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн, з яких поточна заборгованість за кредитом - 66 915,18 дол. США; прострочена заборгованість за кредитом - 10 062,36 дол. США; поточна заборгованість за процентами - 876,66 дол. США; прострочена заборгованість за процентами - 12 323,16 дол. США; пеня - 940 840,27 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 80/01-07 в розмірі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн., яка складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 66 915,18 дол. США; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 062,36 дол. США; поточної заборгованості за процентами у розмірі 876,66 дол. США; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12 323,16 дол. США; пені у розмірі 940 840,27 грн.

Вирішено питання судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, кредитні кошти не повертають, тому з них необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість, яка утворилася в ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року в частині стягнення суми боргу з поручителя ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалюючи нове рішення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_5, апеляційний суд виходив з того, що в разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Зокрема, в рішенні апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_4 припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором 31 січня 2014 року, а з позовом до поручителя банк звернувся 10 червня 2015 року, тобто поза межами визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

14 листопада 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Південкомбанк» посилалася на обставини та доводи, раніше викладені в позовній заяві, зазначаючи при цьому, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_4 здійснив 18 квітня 2014 року, а не 31 січня 2014 року, як помилково встановив суд апеляційної інстанції.

Водночас у касаційній скарзі зазначено, що, оскільки останній платіж за кредитним договором ОСОБА_4 здійснив 18 квітня 2014 року, банк, звернувшись 31 жовтня 2016 року до відповідачів з претензією про погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, не пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК Українишестимісячний строк.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2017 року правонаступника ПАТ «КБ «Південкомбанк» - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») залучено до участі у справі у зв'язку із заміною первісного кредитора у зобов'язанні на підставі укладеного між ПАТ «КБ «Південкомбанк» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» договору про відступлення права вимоги від 12 травня 2017 року № А-05/02-КФ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2018 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_8 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою.

13 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову справі № 408/8040/12-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційне провадження у справі, що переглядається, відновлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 16 листопада 2007 року ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 80/01-07, згідно з умовами якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_4 кошти у сумі 115 800 дол. США на придбання об'єкта нерухомості зі сплатою 12,99 процентів річних з кінцевим строком повернення 16 листопада 2022 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_5 уклали договір поруки № 65/03-07, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за порушення боржником умов кредитного договору в повному обсязі.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, але ОСОБА_4 допустив прострочення повернення суми кредиту, внаслідок чого на 02 червня 2015 року в нього утворилася заборгованість у розмірі 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн, з яких поточна заборгованість за кредитом - 66 915,18 дол. США; прострочена заборгованість за кредитом - 10 062,36 дол. США; поточна заборгованість за процентами - 876,66 дол. США; прострочена заборгованість за процентами - 12 323,16 дол. США; пеня - 940 840,27 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості на 02 червня 2015 року загальна сума заборгованості становить 90 177,36 дол. США та 940 840,27 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 6.1 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами укладеного між ВАТ КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_4 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється за графіком, і встановлено обов'язок позичальника сплачувати кредитору проценти та комісії в розмірі й на умовах, визначених в договорі, а також повернути кредитору в повному обсязі суму кредиту у визначений в договорі строк та відповідно до графіка погашення (пункти 1.1, 3.3.4, 3.3.5 договору).

Пунктом 2.6 кредитного договору передбачено, що сплата процентів та кредиту здійснюється у валюті кредиту щомісяця до 20-го числа, наступного за звітним місяцем, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі.

У пункті 3.2.7 кредитного договору визначено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів та неустойки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором та/або при настанні подій, що впливають на його здатність або бажання виконати грошові зобов'язання за цим договором та в односторонньому порядку достроково розірвати договір відповідно до статті 651 ЦК України з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним.

При цьому в останній день дії договору позичальник зобов'язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування кредитом, повністю виконати інші зобов'язання.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості вказує на те, що останній платіж у розмірі 970,00 дол. США ОСОБА_4 здійснив 18 квітня 2014 року, хоча в оскаржуваному рішенні апеляційного суду зазначено, що позичальник припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором 31 січня 2014 року.

Як видно з матеріалів справи, 31 жовтня 2014 року банк направив позичальнику ОСОБА_4 претензію про дострокове повернення кредитної заборгованості, а його поручителю ОСОБА_5 - претензію про сплату кредитної заборгованості.

У претензіях зазначено, що наявну в ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 83 520,79 дол. США та 179 779,09 грн необхідно сплатити в повному обсязі протягом 7 днів з дня отримання цієї вимоги. В разі несплати заборгованості позивач буде змушений звернутися з позовом до відповідачів про стягнення зазначеної заборгованості

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд на наведені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернув, не надав їм оцінки, не встановив, коли саме ОСОБА_4 здійснив останній черговий платіж за кредитним договором та прострочив сплату чергового платежу, чи позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору, надіславши зазначені претензії відповідачам, не використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, апеляційний суд не перевірив, чи припинялася надана ОСОБА_5 порука в частині певних періодичних платежів.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки апеляційний суд не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик