Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 383/1486/15-ц

провадження № 61-2629св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи: приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошина Світлана Андріївна, реєстраційна служба Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1, яка підписана представником ОСОБА_7, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року у складі судді: Бондаренко В. В., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року у складі суддів: Письменного О. А., Карпенка О. Л., Фомічова С. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошина С. А., реєстраційна служба Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації.

Позовна заява обґрунтована тим, що 27 січня 2014 року між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Трошиною С. А. та зареєстровано в реєстрі за номером 231.

Відповідно до договору, продавець в особі представника зобов'язується у власність покупця передати комплекс будівель, а покупець зобов'язується прийняти зазначене майно на умовах цього договору, сплативши за нього обумовлену грошову суму. Комплекс будівель, що відчужується за даним договором, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно договору продаж комплексу будівель за попередньою домовленістю сторін вчинено за 140000 грн які отримані представником продавця від покупця до підписання договору.

Вказував, що його представник за довіреністю, ОСОБА_3, при укладенні спірного договору купівлі-продажу вступив у зловмисну домовленість з власним сином, ОСОБА_2 При укладенні вказаного договору представник дбав про власні інтереси і зневажав його, оскільки продав комплекс будівель за заниженою ціною, у зв'язку з тим, що згідно висновку ТОВ «Оксамит Сервіс» від 30 жовтня 2013 року, оцінка відчужуваного майна становила 292 152 грн. Позивач гроші від продажу комплексу будівель не отримував.

Позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 січня 2014 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1, номер об'єкту 08; підстава виникнення - договір купівлі-продажу від 27 січня 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Трошиною С. А. по реєстру 231.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним, оскільки позивачем не доведено викладених в позовній заяві обставин, в тому числі і наявність зловмисної домовленості з покупцем.

У серпні 2016 року представник позивача ОСОБА_7 подав касаційну скаргу, у якій просить оскаржені рішення скасувати та винести нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди не врахували те, що: ОСОБА_3, при укладенні спірного договору купівлі-продажу вступив у зловмисну домовленість з власним сином, ОСОБА_2 Представник дбав про власні інтереси, оскільки продав комплекс будівель за заниженою ціною. Гроші від продажу комплексу будівель він не отримував.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 жовтня 2016 року відкрите касаційне провадження у справі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржені рішення без змін.

Заперечення мотивовані тим, що сторони діяли в межах чинного законодавства та в межах наданих їм повноважень. Він здійснив розрахунок з позивачем, а позивач шляхом подання цього позову вводить в оману суд. Заперечує існування будь-якої зловмисної домовленості при укладенні оспорюваного договору. Позивач видав другу довіреність ОСОБА_3, оскільки ніхто не хотів купляти комплекс будівель.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 22 листопада 2013 року ОСОБА_1 видав довіреність строком на три роки, якою уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд належного ОСОБА_1 комплексу будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А., зареєстровано в реєстрі за №2690.

Суди встановили, що згідно договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_3, продав належний комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 Договір купівлі-продажу вказаного комплексу будівель посвідчено приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С. А. за реєстровим №231. Відповдіно до пункту 5 договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року продаж комплексу будівель за попередньою домовленістю сторін вчинено за 140000 грн. Гроші в сумі 140000 грн. отримані представником продавця від покупця до підписання договору. Своїми підписами в договорі сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану будівлю. Оцінка відчужуваного майна відповідно до висновку, виданого ТОВ «Оксамит Сервіс» від 30 жовтня 2013 року становить 295152 грн.

Суди встановили, що ОСОБА_1 довіреністю від 22 листопада 2013 року наділив ОСОБА_3 необхідними повноваженнями представляти його інтереси, в тому числі продати за ціну та на умовах на його розсуд належний ОСОБА_1 комплекс будівель. Таким чином, твердження позивача про те, що ОСОБА_3 визначивши ціну продажу нерухомого майна в 140000 грн., діяв всупереч інтересів ОСОБА_1 спростовується змістом вказаної довіреності

Тлумачення статті 232 ЦК України свідчить, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє.

Кваліфікація правочину, як вчиненого вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв'язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Встановивши, що відсутні підстави, передбачені в статті 232 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27 січня 2014 року, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, підписану представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило