Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

15.11.2018 Справа №607/17865/18

15 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

- за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, про визнання її такою, що втратила право на користування квартирою за АДРЕСА_1

В обґрунтування вимог позивач вказує, що він є власником квартири за АДРЕСА_1 У даній квартирі, крім нього, також зареєстрована його дружина - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_2 З 2000 року відповідач, у зв'язку з виїздом за кордон, не проживає за вищевказаною адресою без поважних причини, не приймає участі в утриманні житла та не цікавиться ним. Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки. Відзив та заперечення на позов не подавала.

На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира за АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського і районного нотаріального округу Василишин С.Й., зареєстрованого в реєстрі за №4814 та реєстраційним посвідченням від 22 липня 1998 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації.

Як вбачається з копії будинкової книги, ОСОБА_2 з 14 серпня 1998 року зареєстрована по АДРЕСА_1

Як вбачається з довідки ТзОВ «Коменерго-Тернопіль» від 17 травня 2018 року за №1109, в квартирі по АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_2 - дочка.

З акту від 06 вересня 2018 року, виданого ТОВ «Керуюча Компанія «Коменерго-Тернопіль 1» встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає по АДРЕСА_1 з 2000 року.

Відповідач в судове засідання не з'явилася та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надала.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником спірної квартири, де зареєстрована ОСОБА_2, його дочка.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач більше року не проживає у спірній квартирі, не цікавиться квартирою, не приймає участі в її утримані та не сплачує комунальних платежів. Із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не зверталася. Вказане житло залишила добровільно та її місце перебування позивачу не відомо.

Вказаними діями відповідач порушує та обмежує права позивача, як власника житла, на користування та розпорядження власністю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у судове засідання не з'явилася та не представила суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача.

Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

Повне рішення суду складено 23 листопада 2018 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька