Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 667/157/15-ц

провадження № 61-15023св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Громада»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, на заочне рішення Комсомольського районного суду

м. Херсона від 25 березня 2015 року у складі судді Скорик С. А. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року у складі колегії суддів: Орловської Н. В., Кутурланової О. В., Майданіка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року кредитна спілка «Громада» (далі - КС «Громада») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 15 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 451, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 68 238,62 грн, які зобов'язався повернути до 15 липня 2014 року та сплатити за користування кредитними коштами 46 % річних від суми залишку кредиту шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіка, встановленого цим договором.

Також цього дня з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між КС «Громада» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договір поруки № 451п.

Оскільки позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, станом на 30 грудня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 95 538,35 грн, з яких: борг за кредитом - 68 238,60 грн, за відсотками - 27 229,75 грн.

У зв'язку з викладеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 95 538,35 грн заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від

25 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КС «Громада» заборгованість за кредитним договором від 15 липня 2013 року № 451 в розмірі

95 538,35 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 всупереч умовам кредитного договору від 15 липня 2013 року № 451 не виконав взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного погашення наданого йому кредиту та процентів за його користування, а відповідачі мають солідарну відповідальність перед позивачем, тому позовна заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, відхилено, а заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вперше порушення кредитного зобов'язання позичальник допустив у жовтні 2013 року, а тому у кредитора виникло право вимоги до поручителя про повернення заборгованих сум саме із цього часу і триває відповідно до умов пункту

3.1 договору поруки протягом трьох років після закінчення зобов'язання позичальника і поручителя перед кредитором, а саме до жовтня 2016 року. Оскільки позовна заява зареєстрована в суді 14 січня 2015 року, то підстав для визнання поруки припиненою у цій справі немає. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_7 ухвалено з дотриманням норм матеріального

і процесуального права, а доводи його апеляційної скарги висновків суду

в цій частині не спростовують; в решті рішення суду першої інстанції

в апеляційному порядку не переглядалось, оскільки інші відповідачі повноважень на оскарження рішення суду в частині стягнення з них кредитної заборгованості ні ОСОБА_7, ні його представнику ОСОБА_9 не надавали.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_7, ОСОБА_9,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з нього на користь КС «Громада» заборгованості за кредитним договоромта ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк дії договору поруки не визначений, а повне погашення заборгованості позичальником та поручителями може і не відбутися (тобто це не є вказівкою на подію, яка має неминуче настати), не може вважатися таким строком і вказівка на повне виконання сторонами своїх зобов'язань за договором, а тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука вважається такою, що припинилася. Вимоги до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за таким договором повинні бути пред'явлені у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, а саме упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Проте суди не взяли до уваги, що строк дії поруки самим договором поруки не встановлений,

а тому, враховуючи, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, позивач повинен був звернутися до суду з метою стягнення боргу з поручителя впродовж шести місяців від дня настання зобов'язання щодо погашення кожного чергового платежу. Однак позивач звернувся до суду поза межами встановленого шестимісячного строку, тому підстав для солідарного стягнення боргу не було через припинення поруки.

31 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення КС «Громада» на касаційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, у яких зазначено, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними. КС «Громада» зазначає, що ОСОБА_7 під час укладення договору поруки був ознайомлений з умовами цього договору і заперечень на той час ніяких не мав, заяв про внесення змін до умов договору не надавав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційне провадження у справі, яка переглядається, зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 408/8040/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_12,

ОСОБА_13 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_13 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_12 та ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від

08 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційне провадження у справі № 667/157/15-ц за позовом позовом КС «Громада» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, на заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 25 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року поновлено.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другоїю статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судові рішення оскаржені в касаційному порядку лише представником поручителя ОСОБА_7, ОСОБА_9, а тому предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_7

Дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 15 липня 2013 року між КС «Громада» та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 451, відповідно до якого, позичальнику надано кредит у розмірі 68 238,62 грн на строк 12 місяців, тобто до 15 липня 2014 року, під 46 % річних (а. с. 5-6).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 15 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 451п, за яким поручителі взяли на себе зобов'язання із забезпечення своєчасного повернення кредиту в розмірі 68 238,62 грн (а. с. 7).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до наданого КС «Громада» розрахунку кредитної заборгованості на 30 грудня 2014 року загальна сума заборгованості становить

95 538,35 грн (а. с. 9).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання відповідно до частини четвертої статті

559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 3.1 договору поруки визначено, що цей договір вступає в силу

з моменту його підписання і діє протягом трьох років після закінчення зобов'язань за кредитним договором від 15 липня 2013 року № 451.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься відповідно до графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього договору (пункт 3.1).

Згідно з графіком розрахунків, який міститься в додатку 1 до кредитного договору від 15 липня 2013 року № 451, повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється щомісячними платежами

з нарахуванням процентної ставки 46 % (а. с. 6).

У підпункті 3 пункту 2.1.1 кредитного договору зазначено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі наявності хоча б однієї із зазначенихобставин, зокрема, у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; іншого істотного порушення умов договору про надання кредиту.

Як убачається з матеріалів справи, 14 листопада 2014року позивач направив на адресу ОСОБА_7 вимогу про виплату боргу, відповідно до якої КС «Громада» вимагає повернути кредитну заборгованість станом на 14 листопада 2014 року у розмірі 91 582,38 грн до 30 листопада

2014 рокуу зв'язку з тим, що позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання. У разі несплати заборгованості до вказаної вище дати позивач змушений буде звернутися до суду з позовом до поручителя ОСОБА_7про стягнення зазначеної заборгованості (а. с. 11).

Суди на наведені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернули, не надали їм оцінки та не з'ясували, коли ОСОБА_4 здійснив останній черговий платіж за кредитним договором, чи позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов кредитного договору, надіславши зазначену вимогу про повернення боргу, не використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вказані обставини та норми матеріального права не врахував, не з'ясував, коли боржник здійснив останній черговий платіж,

і чи не пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителів.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суди не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідили та не надали належної правової оцінки зібраним у справі доказам, згідно зі статтею

411 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7, ОСОБА_9, задовольнити частково.

Заочне рішення Комсомольського районного суду

м. Херсона від 25 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 14 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог кредитної спілки «Громада» до ОСОБА_7 скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик