Справа № 184/2133/18
Номер провадження 2/184/698/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, та просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою №50 в будинку №7 по вул. Шатохіна в м. Покров Дніпропетровської області, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування нею, знявши з реєстрації місце проживання останнього, зазначеного за адресою: вул. Шатохіна, буд.7. кв.50 в м. Покров Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі продажу від 16.09.2009 року. В даній квартирі також зареєстрований колишній цивільний чоловік позивача ОСОБА_2, який в квартирі не мешкає понад три роки (з вересня 2015 року), на неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач не реагував, а останні два роки вони взагалі не спілкуються, та позивач не знає адреси, де мешкає відповідач. Вже декілька років відповідач за зареєстрованою адресою не проживає, де саме він перебуває позивачу не відомо. Оскільки на даний час дуже підвищилися комунальні послуги, які позивач сплачує сама, з цих підстав вона змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснивши, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку вона придбала в 2009 року. В даній квартирі також зареєстрований її колишній цивільний чоловік ОСОБА_2, який в квартирі не мешкає з вересня 2015 року, останні два роки вони взагалі не спілкуються, та позивач не знає адреси, де мешкає відповідач. Оскільки на даний час дуже підвищилися комунальні послуги, які позивач сплачує сама, з цих підстав вона змушена звернутися до суду.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 28.11.2018 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала.

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа, згідно з ч.1ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу серії ВМС №183698 від 16.03.2009 року, (зареєстрований в реєстрі під номером 653) ОСОБА_1 належить двокімнатна квартира №50, житловою площею 30,9 кв.м, загальною площею 45,8 кв.м, розташована в будинку №7 по вул. Шатохіна в м. Орджонікідзе (теперішня назва місто Покров) Дніпропетровської області (а.с.6).

Згідно реєстрового надпису, державна реєстрація права власності вказаної квартири здійснена на імя громадянки ОСОБА_1 КП «НМБТІ» 20.03.2009 року за номером запису 4014 в книзі №27 (а.с.6).

Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 7102748 від 16.03.2009 року, згідно якого позивач є одноособовим власником вищевказаної квартири та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

На підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров.

Згідно довідки МКП «ЖКС» м. Покров №4916 від 26.07.2018 року ОСОБА_1, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і має склад сімї: ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_2Р.(а.с.9).

Актом про перевірку паспортного обліку МКП «Житлкомсервіс» №433 від 26.07.2018 року комісією у складі начальника ОСОБА_5, паспортиста ОСОБА_6 встановлено, що за адресою по вул. Шатохіна, 7/50 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 На момент перевірки зі слів сусідів ОСОБА_7, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, проживаючої по вул. Шатохіна. 7/42 встановлено також, що по вул. Шатохіна, 7/50 не проживає з вересня 2015 року ОСОБА_2 (а.с.5).

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3, пенсіонер, пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 років пятдесят. З позивачем вони сусіди. Вона на першому поверсі, а позивач на пятому. Позивач вселилася в квартиру давно, свідок не памятає коли, з матірю відповідача, самим відповідачем та донькою ОСОБА_3. Де зараз відповідач свідок не знає.

Свідок ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, за даною адресою проживає років сорок. З позивачем вони сусіди. Світлана проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 років вісім. Заселилася в дану квартиру з мамою відповідача та самим відповідачем. Де він подівся не знає, років пять його вже не бачила. Мати выдповыдача так ы залишила проживати в квартирі зі ОСОБА_1.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

У випадку припинення права власності особи на житлове приміщення, припиняється і право користування (проживання) у цьому приміщенні членів його сімї. З припиненням права власності особи на житлове приміщення втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сімї.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, не є співвласником будинку, вказані особи не ведуть спільне господарство. Між сторонами не було укладено угоди про безоплатне користування жилим приміщенням, також не був укладений і договір найму житлового приміщення. Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, як і не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Пунктом 26 вказаних Правил визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 81, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 383, 391, ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №50 в будинку №7 по вул. Шатохіна в м. Покров Дніпропетровської області, знявши з реєстрації місце проживання останнього, зазначеного за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН:НОМЕР_1, сплачений нею судовий збір в сумі 704 грн. 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29.11.2018 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_9