Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, в якому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3178489 від 05.05.2006 року, та реєстраційний номер обтяження 2970490 від 15.03.2006 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна записи про заборону відчуження нерухомого майна реєстраційний запис реєстраційний номер обтяження 3178489 від 05.05.2006 року, та реєстраційний номер обтяження 2970490 від 15.03.2006 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 05.05.2006 року ОСОБА_2 нотаріальною конторою зареєстроване обтяження за №3178489 арешт нерухомого майна, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Підставою виникнення обтяження є постанова державної виконавчої служби у ОСОБА_2 районі від 14.04.2006 року без номеру. Відповідно до інформації, наданої 14.11.2017 року ОСОБА_2 районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, на виконанні відділу відсутні виконавчі провадження, у яких позивач є боржником, відповідно до книг реєстрації вхідної кореспонденції за період часу з 01.01.2014 року виконавчі документи, у яких позивач є боржником, на адресу відділу не надходили, а за період часу 2010-2013 роки виконавчі провадження знищені. Тому ОСОБА_2 районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області позивачу було відмовлено в знятті арешту з належного йому майна. Окрім того, ОСОБА_2 нотаріальною конторою 15.03.2006 року зареєстроване обтяження за №2970490 арешт майна, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Підставою виникнення обтяження є ухвала Василівського районного суду Запорізької області № 2-243/2006р. видана 13.02.2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. У зазначеній вище цивільній справі Василівським районним судом 03.11.2006 року затверджено мирову угоду, провадження у справі закрито на підставі п.4 ч.1 ст.205 ЦПК

України у звязку з укладенням сторонами мирової угоди і визнання її судом.

Ухвалою Василівського районного суду від 21 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився, повідомив, що пошук виконавчих документів здійснюється в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. Критеріями пошуку є відомості про боржника, відомості про стягувача чи номер та дата видачі виконавчого документа. На виконанні ВДВС згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження за якими боржником є ОСОБА_1 та у рамках яких щодо належного йому майна накладено арешт, відсутні. Відповідно до книг реєстрації вхідної кореспонденції за період з 01.01.2015 року по 05.09.2018 року, виконавчі документи, за якими боржником виступає ОСОБА_1 на адресу відділу не надходили. Надати інформацію щодо надходження виконавчих документів у період з 2011-2014 роки є неможливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України п.9.9, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. Тому, надати будь-яку інформацію щодо арешту всього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою ВДВС у ОСОБА_2 районі від 14.04.2006 року неможливо. Зважаючи на викладене, відсутня можливість щодо зняття арешту з майна. Додатково зазначили, що інформацією про сплату суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіють, тому проти зняття арешту заперечують. Просять розглянути справу без участі уповноваженого представника ОСОБА_2 РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Представник ОСОБА_2 районної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №122778939 від 04.05.2018 року вбачається наявність в розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень даних про обтяження - арешт всього нерухомого майна, номер запису про обтяження 5065002 від 05.05.2006 року, на підставі постанови б/н від 14.04.2006 року державної виконавчої служби у ОСОБА_2 районі, відомості про реєстрацію обтяження до 01.01.2013 року внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3178489 від 05.05.2006 року реєстратором ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою, а також про обтяження - арешт всього нерухомого майна, номер запису про обтяження 5064973 від 15.03.2006, на підставі ухвали Василівського районного суду

Запорізької області №2-243/2006 р. від 13.02.2006 року, відомості про реєстрацію обтяження до 01.01.2013 року внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2970490 від 15.03.2006 року реєстратором ОСОБА_2 районною державною нотаріальною конторою.

З відповіді ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яка надійшла на адресу ОСОБА_1, повідомлено, що пошук виконавчих документів здійснюється в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. Критеріями пошуку є відомості про боржника, відомості про стягувача чи номер та дата видачі виконавчого документа. На виконанні ВДВС згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження за якими боржником є ОСОБА_1 та у рамках яких щодо належного йому майна накладено арешт, відсутні. Відповідно до книг реєстрації вхідної кореспонденції за період з 01.01.2015 року по 05.09.2018 року, виконавчі документи, за якими боржником виступає ОСОБА_1 на адресу відділу не надходили. Надати інформацію щодо надходження виконавчих документів у період з 2011-2014 роки є неможливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України п.9.9, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. «документи органу державної виконавчої служби через закінчення строків зберігання підлягають знищенню». Тому, надати будь-яку інформацію щодо арешту всього належного ОСОБА_1 майна, накладеного постановою ВДВС у ОСОБА_2 районі від 14.04.2006 року неможливо. Запропоновано для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту звернутися до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Згідно ухвали Василівського районного суду Запорізької області у цивільній справі №2-243/2006р. від 03 листопада 2006 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнано мирову угоду, укладену в інтересах ОСОБА_3 його представником ОСОБА_4 та ОСОБА_1, провадження у справі закрито.

Як вбачається з довідки Василівського районного суду Запорізької області від 07.09.2018 року за №2-243/06 відповідно до Переліку справ і документів, затвердженого наказом ДСА України від 11.02.20010 року №22, цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди знищена.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи

на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З досліджених матеріалів справи вбачається, що на даний час виконавче провадження, в межах якого виносилася постанова про арешт нерухомого майна державною виконавчою службою знищене; за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень інші виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 в провадженні ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області відсутні; провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за якою вживалися заходи забезпечення позову ухвалою Василівського районного суду Запорізької області №2-243/2006р. від 13.02.2006 року, закрито у звязку з затвердженням мирової угоди на підставі п.4 ч.1 ст.205 ЦПК України, а цивільна справа знищена за закінченням термінів зберігання, що унеможливлює вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав. Після набрання рішенням суду законної сили заінтересовані особи мають право у встановленому законом порядку звернутися до

відповідного органу державної реєстрації прав для державної реєстрації припинення обтяження арештом нерухомого майна.

За таких обставин, позовні вимоги в частині виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна записів про арешт нерухомого майна, є зайвими для мети судового захисту і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна задовольнити частково.

Зняти арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, накладений на підставі постанови б/н, виданої 14.04.2006 року Державною виконавчою службою у ОСОБА_2 районі, зареєстрований 05.05.2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розділ Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень за реєстраційним номером обтяження 5065002, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3178489 від 05.05.2006 року, реєстратор Василівська державна нотаріальна контора.

Зняти арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, накладений на підставі ухвали Василівського районного суду Запорізької області №2-243/2006р. від 13.02.2006 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зареєстрований 15.03.2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розділ Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень за реєстраційним номером обтяження 5064973, відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2970490 від 15.03.2006 року, реєстратор ОСОБА_2 районний нотаріальний округ.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5