Справа № 201/5887/18
Провадження № 2/0182/2710/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю прокурора - Ковальова А.В., відповідача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі - Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі - Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16 Дніпропетровської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням (а.с.1-6).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2018 року вказана позовна заява була передана за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.22).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2018 року вказану позовну заяву було передано в провадження судді Рибакової В.В. (а.с.34).

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі - Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, посилаючись на такі обставини.

У ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №0000372 встановлено, що 01.02.2017 року близько 11-00 год. ОСОБА_1 знаходився в коридорі будинку АДРЕСА_1, де побачив потерпілого ОСОБА_3 у котрого він орендує кімнату по вище вказаній адресі. Далі ОСОБА_1 на ґрунті сварки та особистих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_2 спричинив йому згідно Висновку експерта №739е від 15.03.2017 року тяжкі тілесні ушкодження. У зв'язку з чим потерпілий ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради»в період з 01.02.2017 року по 23.02.2017 року. Комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» на лікування ОСОБА_2 витрачено 1489 грн. 09 коп. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2017 рок, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» у кримінальному провадженні позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_2 не пред'явлено, що свідчить про неналежне здійснення ним своїх повноважень на захист інтересів держави у сфері відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, що є підставою для здійснення органами прокуратури захисту інтересів держави в суді.

Відповідач до теперішнього часу не відшкодував витрати на стаціонарне лікування потерпілого, понесені Комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради».

Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 за період з 01.02.2017 року по 23.02.2017 року в розмірі 1489 грн. 09 коп.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.37,38).

Відповідач ОСОБА_1 відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21) (а.с.55), на адресу якої було направлено для вручення відповідачу копію ухвали 22.08.2018 року, копію позову з доданими до нього документами, та для відібрання пояснень щодо заявлених позовних вимог.

06.11.2018 року на адресу суду з Державної установи «Солонянська виправна колонія (№21) надійшла розписка ОСОБА_1 про отримання ним документів (а.с.56) та заява про проведення судового засідання в режимі відео конференції, в якій зазначив, що з позовом не згодний, пояснення надасть в судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції (а.с.57). Відзив на позов не надійшов.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2018 року (а.с.60), судове засідання по справі, призначене на 22.11.2018 року о 09.00 год., вирішено провести в режимі відео конференції; доручено адміністрації Солонянської виправної колонії (№21) забезпечити проведення по справі відеоконференції на 22.11.2018 року о 09.00 год. за участю засудженого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Прокурор Ковальова А.В. у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав повному обсязі, просив їх задовольнити.

Від Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника, позов підтримують (а.с.43).

Відповідач у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши прокурора, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ч.1 ст.1206 ЦК України, п.п.1,2,3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2017 року по справі № 201/4777/17-к провадження № 1-кп/201/269/2017, який набув чинності 08.08.2017 року (а.с.8-10), ОСОБА_1 визнано винним у чинені злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України і призначено йому покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі. Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 01.02.2017 близько 11.00 годин знаходився у коридорі будинку АДРЕСА_1 де побачив потерпілого ОСОБА_2, у котрого він орендує кімнату по вище вказаній адресі. Між ними виник словесний конфлікт. У вказаному місці та у вказаний час в коридорі будинку АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 раптово виник прямий умисел направлений на спричинення потерпілому ОСОБА_2 умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент заподіяння. Далі ОСОБА_1 на ґрунті сварки та особистих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_2, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_2 умисного тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки, бажаючи їх настання, в цей час коли ОСОБА_3 стояв до нього обличчям на відстані витягнутої руки, умисно завдав потерпілому ОСОБА_2, кухонним ножем, який він схопив зі столу та тримав у лівій руці, одного удару в район живота праворуч після цього ОСОБА_2 повернувся до ОСОБА_1 спиною, обличчям до виходу та в цей час останній наніс ще одного удару ножем в спину ліворуч, таким чином ОСОБА_1 наніс не менш ніж 2 удари в область живота та спини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №739е від 15.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.55-58), відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, відбуває покарання у Солонянській виправній колонії (№21).

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно довідки Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» № 6 від 22.05.2018 року, ОСОБА_3, знаходився на стаціонарному лікуванні у торакальному відділенні з 01.02.2017 року по 03.02.2017 року, кількість днів лікування - 3 ліжко-днів, вартість якого становить 66,71 грн. на день; у хірургічному відділенні з 04.02.2017 року по 23.02.2017 року - 19 ліжко-днів, вартість якого становить 67,84 грн. на день. Загальна вартість лікування за весь період складає 1489 грн. 09 коп. (а.с.7).

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Комунальним закладом «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» у кримінальному провадженні позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення не пред'являвся.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2017 року по справі № 201/4777/17-к провадження № 1-кп/201/269/2017, який набув чинності 08.08.2017 року (а.с.8-10), рішення про відшкодування суми коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не приймалось. Тому стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» суму матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3. за період з 01.02.2017 року по 23.02.2017 року в розмірі 1489 грн. 09 коп., виходячи з такого розрахунку: 200 грн. 13 коп. (вартість лікування потерпілого за період з 01.02.2017 року по 03.02.2017 року на стаціонарному лікуванні у торакальному відділенні: 3 ліжко-дні х 66,71 грн. = 200,13 грн.) + 1288 грн. 96 коп. (вартість лікування потерпілого за період з 04.02.2017 року по 23.02.2017 року у хірургічному відділенні: 19 ліжко-днів х 67,84 грн. = 1288,96 грн.) = 1489 грн. 09 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ч.1 ст.1206 ЦК України, п.п.1,2,3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», -

ВИРІШИВ:

Позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Європейська, буд.15) в інтересах держави в особі - Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд.19, , р/р 0723 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії № 21 за адресою: 52406, Дніпропетровська область, Солонянській район, с. Аполлонівка, Військове містечко, 37) про стягнення матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» суму матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, у вигляді витрат на лікування потерпілого від злочину в розмірі 1489 грн. 09 коп. (одна тисяча чотириста вісімдесят дев'ять грн. 09 коп.).

Повне судове рішення складене 26.11.2018 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова