Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 450/2158/16

провадження № 61-15860 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у складі судді

Добош Н. Б. від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В., від 28 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що30 травня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народилася дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та яка проживає разом із позивачем. З січня 2015 року сторони разом не проживають та не підтримують подружніх стосунків. Вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер. Відповідач самоусунувся від покладених на нього батьківських обов'язків, участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Посилаючись на вищевикладене, просила розірвати укладений між сторонами шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області

від 21 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладений 30 травня 2013 року із залишенням після розірвання шлюбу прізвище за позивачем «ОСОБА_4». Вирішено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_7 у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Судові рішення мотивовані тим, що подальше спільне подружнє життя сторін та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому такий підлягає розірванню. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суди попередніх інстанцій виходили із положення статті 180 СК України щодо рівного обов'язку кожного з батьків забезпечити дитині необхідне матеріальне утримання, зокрема, законодавчо визначеного державою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент розгляду справи становив 1 228 грн, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, та дійшли висновку про стягнення з відповідача аліментів на малолітнього сина у розмірі 1/2 частини від його заробітку.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить змінити судові рішення в частині визначення розміру аліментів та стягувати з нього на дитину аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди при визначенні розміру аліментів не врахували його матеріальне становище та неспроможність сплачувати аліменти у такому розмірі.

Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині визначення розміру аліментів, тому відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК законність ухвалених в іншій частині судових рішень колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, щосторони є батьками малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Дитина проживає разом зі своєю матір'ю - позивачем ОСОБА_4 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_5 працює на посаді заступника директора благодійної організації «Фундація духовного відродження» Української Греко-Католицької Церкви і його заробіток за вересень 2016 року становив 1 800 грн.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з частиною першою статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, врахувавши наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов'язку кожного з батьків забезпечити дитині необхідне матеріальне утримання, зокрема, законодавчо визначений державою прожитковий мінімум для дитини такого віку, який на момент розгляду справи становив

1 228 грн, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності тих обставин, які б давали підстави відійти від рівності обов'язку батьків в утриманні дитини для визначення аліментів у меншому розмірі, можливість сплачувати аліменти у такому розмірі, дійшли обґрунтованого висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на малолітнього сина у розмірі 1/2 частини від його заробітку.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що суди при визначенні розміру аліментів не врахували матеріальне становище відповідача та його неспроможність сплачувати аліменти у такому розмірі є безпідставними.

Слід зазначити, що відповідач не позбавлений можливості у майбутньому в разі зміни його матеріального становища звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ

від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області

від 21 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта