Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Собакінських С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за правилами загального провадження за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2017 року ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є її донькою, яка з народження має діагноз ДЦП, у звязку із чим вона перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері лікарні №7 м.Маріуполя, є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково. Внаслідок психічного захворювання рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 07.11.2017 року ОСОБА_1 було визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено її опікуном. 18.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та її донькою був укладений договір №б/н, відповідно до якого банк відкрив їй кредитний рахунок та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 17.11.2016 року у її доньки перед банком утворилась заборгованість у розмірі 8298,93 грн. Вважає, що її донька на момент укладення кредитного договору з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» перебувала у хворобливому психічному стані, оскільки страждає на психічний розлад здоровя з дитинства, у звязку із чим, не могла усвідомлювати значення своїх дій. На підставі викладеного, позивачка просить суд визнати договір кредиту недійсним.

Законний представник позивачки ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду. Оскільки рішення суду про визнання ОСОБА_1 недієздатною набрало законної сили після підписання нею кредитного договору, зобовязання за нею мають бути виконані у повному обсязі. Крім того, вона активно користувалась банківським продуктом, знімала готівку у банкоматах банку, у звязку із чим утворилась заборгованість. Доказів того, що грошовими коштами заволоділи треті особи, немає. Оскільки при укладенні договору були дотримані всі умови, підстав для визнання договору недійсним немає. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої доводи виклала у письмових запереченнях на позовну заяву.

Оскільки позовна заява подана до суду та провадження у справі відкрито до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 вона підлягає розгляду за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази та зясувавши обставини справи, встановивши фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.04.2013 року ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє імя платіжну картку в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.31-32).

Відповідно до вищезазначеної заяви ОСОБА_1 була ознайомлена та згодна із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку. Також, виразила свою згоду, що зазначена вище заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами складають договір про надання банківських послуг (а.с.33-56).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг форма договору, яка укладається між банком та Держателем платіжної картки складається із заяви, памятки клієнта, умов та Правил надання банківських послуг, тарифів. Борговими зобовязаннями визначено виконання держателем платіжної картки перед Банком зобовязань по договору про надання банківських послуг, а саме: зобовязання щодо повернення кредитних коштів, зобовязання по сплаті винагороди Банку. Простроченим кредитом визначено кредитні кошти, які були надані Держателю платіжної картки та не були повернуті Банку у строк, визначений Договором. (а.с.33-56).

Крім того, власним підписом підтвердила, що зазначені Умови та правила були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.31-32).

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 погодилась, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і дає свою згоду на право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Згідно довідки № LO6J-T878-960C-UT46, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» 17.11.2016 року, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед банком за кредитним договором № SAMDNWFC1 у розмірі 8298,93 грн. (а.с.16).

З висновку судово-психіатричного експерта №367, складеного 06.07.2017 року комісією експертів комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Запорізької облдержадміністрації Департаменту охорони здоровя вбачається, що ОСОБА_1 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з порушенням поведінки. Внаслідок чого, вона не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. (а.с. 11-15).

Рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 07.11.2017 року ОСОБА_1 було визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено ОСОБА_2 опікуном над нею. (а.с.8).

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Ухвалою суду від 29.03.2018 року за клопотанням представника позивачки адвоката ОСОБА_3 по справі було призначено судово-психіатричну експертизу (а.с.87).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №229, складеного 17.05.2018 року комісією експертів комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Запорізької облдержадміністрації Департаменту охорони здоровя, ОСОБА_1 виявляла та виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (згідно МКХ-9- в ступені вираженої дебільності) з порушенням поведінки. Внаслідок чого, вона не могла розуміти зміст та значення своїх дій і керувати ними під час підписання заяви від 18.04.2013 року при приєднанні до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», затверджених наказом від 06.03.2010 року за №СП-2010-256. Також, вона не могла розуміти наслідки невиконання нею своїх договірних обовязків щодо повернення (несвоєчасного) кредитних коштів під час підписання нею заяви від 18.04.2013 року при приєднанні до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», затверджених наказом від 06.03.2010 року за №СП-2010-256.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюється на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак в момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ним (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в момент укладання оспорюваної угоди 18.04.2013 року ОСОБА_1 не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, тому спірний кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 18.04.2013 року належить визнати недійсним.

При подачі позовної заяви до суду судовий збір не справлявся, оскільки позивачка була звільнена від його сплати.

Згідно зі ст.141 ч.6 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, з другої сторони стягуються судові витрати.

Розмір судових витрат складається із судового збору у сумі 1600,00 грн.

Керуючись 15, 16, 203, 215, 216, 225 ЦК України, ст.ст. т.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, - задовольнити.

Визнати кредитний договір б/н, укладений 18.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1, недійсним.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на користь держави в сумі 1600,00 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. М. Іванченко