Справа № 396/943/18
Провадження № 2/396/426/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку в порядку загального позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу №396/943/18 за позовом Київського національного університету імені ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення завданої майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовує наступним, відповідача ОСОБА_4 наказом ректора Київського національного університету імені ОСОБА_3 від 05.11.2014 року №681-34 було зараховано до аспірантури факультету радіофізики, електроніки та компютерних систем університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціаотністю 01.04.10 «Фізика напівпровідників і діелектриків» з 01.12.2014 року. Між відповідачем та університетом було укладено угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення від 01.12.2014 року №91. Наказом ректора від 13.03.2017 року №163-34 ОСОБА_4 аспіранта третього року навчання з відривом від виробництвабуло пререведено до аспірантури Інституту високих технологій Київського національного університету імені ОСОБА_3 з 01.04.2017 року. У звязку з невиконанням індивідуального навчального плану вченою радою Інституту високих технологій Київського національного університету імені ОСОБА_3 було прийнято рішення №12 від 21.06.2017 року про відрахування ОСОБА_4, а наказом ректора від 03.07.2017 року №327-34 ОСОБА_4 було відраховано зі складу аспірантів інституту високих технологій 30.06.2017 року.

На навчання аспіранта ОСОБА_4 було витрачено бюджетні кошти , відповідач не виконав взяті на себе зобовязання як аспірант університету, своїми діями завдав позивачу майнової шкоди, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4 шкоду в розмірі 192451.20 грн., в подальшому подано заяву про зменшення позовних вимог в розмірі 138048.26 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 03.08.2018 року.

Ухвалою від 03.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 22.08.2018 року.

22.08.2018 року розгляд справи не відбувся в звязку з перебуванням головуючого судді у відпустці, відкладено на 29.09.2018 року.

17.09.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача в якому він просить подовжити строк підготовчого судового засідання та прийняти відзив до матеріалів справи, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що дійсно між ним та Київським національним університетом ім.Тараса Шевченка укладено угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення, від 01.12.2014 року №91, та згідно наказу ректора КНУ від 05.11.2014 року №681-34 його було зараховано до аспірантури факультету радіофізики, електроніки та компютерних систем університету за спеціальністю 01.04.10 «Фізика напівпровідників і діелектриків» з 01.12.2014 року, наказом ректора від 30.03.2017 року №163-34 його переведено на навчання до аспірантури інституту високих технологій КНУ з 01.04.2017 року, наказом №327-34 від 30.07.2017 року відраховано зі складу аспірантів на підставі рішення кафедри.

Зазаначає, що він під час навчання виконував всі зобовязання, які покладені на аспірантів та доктрантів відповідно до п.16 Постанови КМУ №309 від 01.03.199 року «Про затвердження положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», та що позивач протиправно прийняв Наказ №327-34 про відрахування його зі складу аспірантів на підставі рішення кафедри, оскільки відповідно до п. 41 Постанови №309 відрахування аспіранта здійснюється за результатами атестації, а не за рішенням кафедри.

Зазаначає, що позивач не зазначає в позові, чи заявляв державний замовник послуг будь-які претензії до якості або обсягу замовлених послуг, оскільки позивач є лише виконавцем державного замовлення, який відповідно до контракту надає послуги з підготовки фахівців, а власник коштів на підготовку фахівців є державний замовник, а кошти отриманні від державних замовників на підготовку фахівців 2014-2017 року залишились в позивача, а тому жодної шкоди його майну не завдано. Тим паче, що позивачем розраховано розмір шкоди в розмірі фінансування середнього обсягі витрат на підготовку одного аспіранта за 2014-2017 року, що є безпідставним та недоказовим.

Зазаначає, що позивач безпідставно посилається в позові на ст1166 ЦК України, оскільки умовою настання відповідальності за цією статею є протиправна поведінка, однак ним жодних протиправних дій не проводилось. Звертає увагу в відзиві на різницю між порушенням договірних зобовязань та неправомірними діями особи.

Позивачем не доведено факту завдання та розміру шкоди, завданої саме його майну та інтересам. Не наведено посилань на заборонені дії, які б він здійснив, або правову норму, від здійснення наказів якої, він утримався. Зазначає, що заявляючи позовні вимоги позивач не надав будь-яких доказів свого порушеного права або його протиправної поведінки, отже позивач звернувся до суду за відсутності порушеного права та інтересів, як того передбачає ст. 15 ЦПК україни, зменшивши позовні вимоги, вважає змінео підстави позову, саме тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підтвердження відзиву додав копії протоколів засідання комісії по прийому іспитів №76 та №88, атестації за 1 та 2 рік навчання, витяг з протоколів засідання кафедри, довідку з місця роботи, договір оренди.

17.09.2018 року до суду надійшло клопотання від відповідача про витребування у позивача доказів, ухвалою суду 25.09.208 року задоволено.

25.09.2018 року від позивача до суду надійла відповідь на відзив та заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що в угоді, яку було укладено з аспірантом ОСОБА_4 визначено, що інститут забезпечує підготовку аспіранта, наукове керівництво, виплату стипендії, тощо. В свою чергу аспірант зобовязується дотримуватись всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових керівників, виконувати індивідуальний план роботи, звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану, в разі невиконання індивідуального плану без поважних причин відшкодувати вартість навчання. Доказів виконання індивідуального плану у 2017 році, відповідачем не надано, хоч відраховано його в червні 2017 року.

Зазначивши, що відповідно ст. 22 Бюджетного кодексу України, Міністерстов освіти і науки є головним розпорядником бюджетних коштів, а Київський національний Університетт ім.Т.Шевченка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно п. 6.9 Статуту університету, ректор є розпорядником майна і коштів університету.

Зазначивши, що позивач поніс витрати на підготовку аспіанта ОСОБА_4 виплачуючи заробітну плату науковому керівнику та стипендію самому аспіранту. Отже викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов є необгрунтованими та не спростовують позовних вимог.

Наказ про відрахування аспіранта ОСОБА_4 за невиконання індивідального плану самим аспірантом не оскаржувався, а тому є правомірним.

Також в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивач зазначив, що просить стягнути з відповідача суму майнової шкоди в розмірі 138048,26 грн., з яких 103825.20 грн. отримана відповідачем стипендія, 34223.06 грн. сума виплаченої заробітної плати науковому керівнику. Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 2886,76 грн. До заяви надано довідку про доходи ОСОБА_4 по виплаті стипендії та розрахунок оплати праці наукового керівника.

25.09.2018 року винесено ухвалу про витребування доказів, яку направлено на виконання позивачу.

02.10.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив та заява про зменшення розміру позовних вимог, аналогічні попереднім від 25.09.2018 року.

23.10.2018 року від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь позивача, в якому зазначає, що позивачем під час судового розгляду було зменшено суму позовних вимог, тобто фактично позивач змінив предмет та підстави позову на стадії розгляду справи по суті, чого не в праві робити згідно нормам ЦПК України.

Зазначає, що в позові позивач посилається на договірні зобовязання сторін щодо відшкодування вартості навчання, але зазначає, що стипендія та заробітна плата керівника не є вартістю навчання, та що позивачем не надано доказів щодо розрахунку вартості навчання та завданих збитків. ОСОБА_4 ввжає, що порушення договірних зобовязань відбулося зі строни позивача, йому не було надано якісної наукової підготовки, передбаченої угодою, оскільки згідно п. 40 постанови КМУ №309 від 01.03.1999 року , науковий керівник повинен контролювати виконання затвердженого ним індивідуального плану та несе відповідальність за написання аспірантом дисертації. За весь час навчання ОСОБА_4 не було надано на ознайомлення індивідуальний план. Взагалі позивачем не надано до матеріалів справи доказів існування індивідуального плану.Позивач розірвав угоду в односторонньому порядку без достатніх причин, та не має права на відшкодування збитків. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та стягнути понесені ним витрати на праничу допомогу в розмірі 15975.00 грн.

Представник позивача в дане судове засідання не зявився, попередньо надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 45).

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що йшовши на навчання до аспірантури він укладав угоду про надання йому якісної підготовки, але пізніше склалися умови за яких він був змушений перейти з Київського національного університету ім.Тараса Шевченка до Інституту високих технологій Київського національного університету ім.Тараса Шевченка, він сумлінно виконував всі умови навчання, але через деякий час рішенням кафедри його було відраховано з числа аспірантів. З індивідуальним планом роботи аспіранта його не було ознайомлено. Жодниж протиправних дій він під час навчання не вчиняв, тому вважає позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди безпідставними тим паче, що умовами укладеної угоди не передбачено відшкодування збитків. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог так як позивач на стадії судового розгляду справи змінив підстави та предмет позову.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за аідсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету імені ОСОБА_3 від 05.11.2014 року №681-34 ОСОБА_4 було зараховано до аспірантури факультету радіофізики, електроніки та компютерних систем університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціаотністю 01.04.10 «Фізика напівпровідників і діелектриків» з 01.12.2014 року, що підтверджується відповідним витягом з наказу (а.с.8).

Між відповідачем та університетом було укладено угоду 01.12.2014 року №91 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення (а.с. 9). Відповідно до Угоди аспірант ОСОБА_4 зобов'язався: дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів; оволодіти науковими знаннями, практичними павичками, професійною майстерністю згідно а обраною спеціальністю; звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; своєчасно подавати відділу аспірантури індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; після закінчення аспірантури відпрацювати не менше трьох років у Київському національному університеті імені ОСОБА_3.

Наказом від 13.03.2017 року №163-34 ОСОБА_4 аспіранта третього року навчання з відривом від виробництва було переведено до аспірантури Інституту високих технологій Київського національного університету імені ОСОБА_3 з 01.04.2017 року (а.с. 10).

Вченою радою Інституту високих технологій Київського національного університету імені ОСОБА_3 було прийнято рішення про відрахування ОСОБА_4 з аспірантури за невиконання індивідуального плану, що підтверджується витягом з протоколу №12 від 21.06.2017 року (а.с.11).

Наказом №327-34 від 03.07.2017 року, ОСОБА_4 було відраховано зі складу аспірантів інституту високих технологій з 30.06.2017 року, у звязку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин (а.с. 12). Підставами відрахування в наказі зазначено подання директора Інституту високих технологій, рішення вченої ради Інституту високих технологій протокол №12 від 21.06.2017 року, дозвіл проректора.

Вищезазначені накази відповідачем ОСОБА_4 не оскаржувались. До матеріалів справи відповідачем надано протоколи №76 та №88 комісії по прийому кандидатських іспитів, надано атестації складання іспитів, а доказів виконання індивідуального плану роботи, для спростування доводів позивача, відповідачем суду не надано (а.с. 60-64).

З матеріалів справи вбачається, що на навчання відповідача ОСОБА_4 як аспіранта було витрачено кошти державного бюджету, оскільки відповідно ст. 71 Закону України про вищу освіту», фінанасування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно п. 9.3. статуту Київського національного університету ім.Тараса Шевченка (а.с.16-23), фінансування університету здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету.

Київський національний університет імені ОСОБА_3 є розпорядником та одержувачем коштів державного бюджету 2 рівня, що підтверджено (а.с. 153), та здійснюють підготовку науково-педагогічних кадрів через аспірантуру за рахунок бюджетного фінансування, що підтверджено (а.с. 149-151), а тому є належним пивачем по справі.

Як зазначив представник позивача, в заяві про зменшення позовних вимог, та вбачається з матеріалів справи, на навчання аспіранта ОСОБА_4 університетом було витрачено державні кошти в сумі 138048.26 грн., що підтверджено довідкою про доходи ОСОБА_4 отриманої стипендії за період навчання та розрахуноком оплати праці наукового кервника (а.с.115-117).

На правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем поширюється дія Закону України «Про вищу освіту» №1556-VII від 01.07.2014 року та Постанова КМУ №309 Про затвердження Положення про підготовку науково- педагогічних і наукових кадрів від 01 березня 1999 року.

Згідно ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року, визначено новий порядок проходження навчання в аспірантурі, за яким громадяни, які не завершили навчання за кошти державного або місцевого бюджету, мають право повторно здобути вишу освіту в державних або комунальних ВНЗ за тим самим ступенем освіти, за умови відшкодування до державного або місцевого бюджету коштів, витрачених на оплату послуг з підготовки фахівців, у порядку, визначеному КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999р. №309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до положень пп. 1,2 п.22 Постанови КМУ аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Згідно п.22 Постанови КМУ, аспірант у разі відрахування з наведеної вище підстави, про яку не вказано, що вона відноситься до поважних причин, зобов'язаний відшкодувати вартість навчання в аспірантурі, тобто повернути державі (через позивача) отримані грошові кошти за весь період навчання.

Дослідивши умови угоди №91 від 01.12.2014 року, дійсно вбачається, що вона не передбачає умов відшкодування аспірантом вартості навчання, аналізуючи вищевказані норми закону та відповідного Положення, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 порушивши зобов'язання пред Університетом, не дотримавши вимог законодавства України та Угоди про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення № 91 від 01.12.2014 року в частині його зобов'язання виконувати індивідуальний план роботи та звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану, повинен відшкодувати витрати пов'язані з навчанням у зв'язку з відрахуванням із аспірантури з неповажних причин.

Оскільки порядок визначення та відшкодування вартості навчання у разі відрахування аспіранта за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, позивачем не розроблено та не затверджено, що унеможливлює здійснити точний розрахунок витрат на утримання аспіранта (ВАСУ від 21.11.2016 року справа №К800/29192/16), суд, при визначенні вартості навчання керується даними бухгалтерської звітності Університету та вважає, що до стягнення підлягають реальні витрати понесені Університетом під час навчання ОСОБА_4 за 2014-2017 роки, при цьому заяву про зменшення позовних вимог, суд не розцінює як зміну підстави позовних вимог.

Так, відповідно до матеріалів справи витрати за навчання відповідача за 2014-2017 роки складаються із оплати праці наукового керівника - 34226.06 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується відшкодування вартості навчання, пов'язаної з виплатою стипендії у розмірі 103825.20 грн., то суд вважає, що вона не підлягає стягненню, оскільки суперечить вимогам Закону.

Так як, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Враховуючи те, що стипендія виплачувалась відповідачу ОСОБА_4 Університетом добровільно як засіб для існування, тому відсутні підстави для її стягнення, з такою позицією до подібних правовідносин погодився Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року по справі № 607/7379/17.

Враховуючи вищевикладене, всебічно, повно, обєктивно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 34226.06 грн..

Також, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи норми процесуального права та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, та стягнення з позивача на користь відповідача витрати, повязані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до суми задоволених позовних вимог

Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимг, що становить 715 грн. 65 коп. (34223.06:138048.25*2886.76=715.65 грн).

Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу.

Пунктом 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи, разом із іншими судовими витратами підлягають розподілу між сторонами також і витрати понесені на правничу допомогу адвоката.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а саме договір про надання юридичних послуг № LS-11/09-18 від 11/09/2018 року, квитанція №11 від 17.10.2018 року про сплату ОСОБА_4 15975.00 грн. підстава: договір № LS-11/09-18 від 11/09/2018, акт виконаних робіт №10.18-021/10009, звіт про надані послуги на суму 15975.00 грн. (а.с. 133-136).

При цьому в зазначеному розрахунку представником відповідача було визначено розмір оплати за 1 годину роботи адвоката, а саме 850,00грн (з розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік").

Суд вважає, що у цій справі наявний передбачений ч.3 ст.137 ЦПК детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом. Крім того, відсутнє передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, враховуючи наведене, наявність документів, що підтверджують сплату відповідачем 15 975.00грн на професійну правничу допомогу, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, витрачений представником час на виконання відповідних робіт, обсяг наданих ним послуг та ціну позову, суд вважає, що є всі підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11981.25 грн..

Суд приходить до висновку, що з позивача необхідно стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу, але пропорційно сумі відмовлених позовних вимог, що становить 3/4 частини, (34223.06:138048.26=0,25%) тобто задоволена частина позовних вимог 1/4, а тому 15975.00/4*100%=3993.75 грн. становить 3/4 понесених судових витрат, а тому 3993.75*3=11981.25 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 1166, 1215 ЦК України, ст.ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, ЗУ «Про вищу освіту» №1556-VІІ від 01.07.2014 року, «Положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів» затвердженого постановою КМУ №309 від 01.03.1999 року, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер відсутній на користь Київського національного університету імені ОСОБА_3 (), суму завданої майнової шкоди в розмірі 34223 (тридцять чотири тисячі двісті двадцять три) грн. 06 коп. та судові витрати в розмірі 715 (сімсот пятнадцять) грн. 65 коп., всього 34938 (тридцять чотири тисячі девятсот тридцять вісім) грн. 71 коп.

Стягнути з Київського національного університету імені ОСОБА_3 () на кристь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесені судові витрати по справі на правничу допомогу, в розмірі 11981 (одинадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 25 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 26.11.2018 року.

Головуючий: О. А. Гарбуз