Провадження № 4с/522/104/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 р. заявник звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця та просить зобовязати державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 винести постанову, якою зняти арешт з майна ОСОБА_1, який був накладений в рамках виконавчого провадження № 46360030 по виконанню виконавчого листа № 522/20562/13-ц виданого 13 червня 2014 року Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Кей-Колект»; зобовязати державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 винести постанову, якою виконавче провадження № 46360030 по виконанню виконавчого листа № 522/20562/13-ц виданого 13 червня 2014 року Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Кей-Колект» закінчити.

При цьому посилається на те, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебувала справа № 522/20562/13-ц за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом.

13 червня 2014 року Приморський районним судом міста Одеси по цій справі була винесена ухвала та виданий виконавчий лист.

На даний момент на виконання цього виконавчого листа відкрите виконавче провадження № 46360030 Другим Приморським відділом ДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, у державного виконавця Віннічук В.В.

24 січня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, звернувся до державного виконавця Віннічук В.В. в рамках цього виконавчого провадження з заявою про зняття арешту з майна боржника та закінчення виконавчого провадження.

Проте, в задоволенні заяви державним виконавцем Віннічук В.В. було відмовлено.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

З огляду на викладене, вважає, що виконавче провадження № 46360030 по виконанню виконавчого листа № 522/20562/13-ц виданого 13 червня 2014 року Приморським районним судом міста Одесі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОЇ «Кей-Колект» підлягає закінченню.

Представник скаржника до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд скарги за його відсутністю, просив її задовольнити.

Субєкт оскарження до судового засідання не зявився, надав заперечення на скаргу відповідно до яких у задоволенні скарги просив відмовити з огляду на її необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконані у відділі в період з 30.01.2015 року по 22.07.2015 року перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 522/20562/13-ц виданого 2014 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на кристь ТОВ «Кей-колект» грошових коштів в сумі 1 221 339,91 грн. В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника від 18.02.2015 року та постанову про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.06.2015 року.

22.07.2015 року заступником начальника відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану відповідно до вимог пункту 5 статті 47 України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження», визначено умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 ЗУ «При виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження закривається у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 1,2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Посилання скаржника на незаконність дій державного виконавця є безпідставним, оскільки доказів сплати ним боргу в сумі 1 221 339,91 гривень суду не надано.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення(поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись: ст.ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 347-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: А.Ю. Бойчук