Житомирський апеляційний суд
Категорія 47 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/14114/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області про встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2017 року, яке ухвалено суддею Слюсарчук Н.Ф. у місті Житомирі

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому остаточно просив встановити порядок використання та розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку земельно-технічної експертизи № 362/17 від 27.07.2017 вказаному у додатку 5 (варіант 4) та судові витрати (а.с. 127).

Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2017 року позов задоволено. Встановлено порядок користування земельною ділянкою за четвертим варіантом висновку № 362/17 за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 27 липня 2017 року (Додаток 5), який є невід'ємною частиною цього рішення.

19 червня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2018 року відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суть позову йому не зрозуміла, позивач не звертався до нього щодо зміни порядку користування земельною ділянкою, оскільки з цього приводу між сторонами у 2005 році укладено угоду. Окрім того, не погоджується із оплатою експертизи, оскільки за результатами проведення останньої йому залишили тільки належну на праві власності земельну ділянку. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, зокрема є помилковим посилання на ст. 88 ЗК України. Крім того, до участі у справі не була залучена Житомирська міська рада - як співвласник спірної земельної ділянки. Відомості щодо розміру земельної ділянки в угоді про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою від 24 жовтня 2005 року та в експертизі суперечливі, 4 варіантом судової експертизи накладено обмеження у використанні частини його ділянки, чим порушено його право як власника.

До суду надійшов відзив представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому зазначено, що прийняття рішень відносно земельних ділянок, що знаходяться в межах населеного пункту, відноситься до компетенції відповідних рад, а ГУ Держгеокадастру такими функціями законом не наділено, тому твердження позивача, що порушено його права не відповідає дійсності. У зв'язку з цим при винесенні рішення представник покладається на розсуд суду, просить слухати справу у його відсутності.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справу у його відсутності. Зазначив, що при вирішення питання про визначення порядку використання та розпорядження земельною ділянкою було додержано норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, його представник просив розгляд справи відкласти.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційній суд доходить наступного висновку.

Згідно з нормами ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 4 ЦПК України передбачає право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 згідно договорів дарування від 10 липня 2003 року та 30 травня 2002 року є власником 257/300 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 (а.с. 6-8), технічний паспорт на вказану частину будинку виданий 20 квітня 2016 року (а.с. 9-11).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 23 грудня 2002 року ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка 0,0275 га за тією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (а.с. 12).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 1994 року, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняв у спадщину 43/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 (а.с. 69).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_2 від 3 листопада 2006 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка 0,0134 га за тією ж адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (а.с. 42).

24 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19). Загальна площа земельної ділянки зазначено 0,0543 га.

З відповіді Прокуратури Житомирської області на звернення позивача вбачається, що на власній земельній ділянці площею 0,0134 га відповідач ОСОБА_2 здійснює добудову без будь-яких дозвільних документів, про що на виявлені порушення внесено припис із вимогою зупинити будівельні роботи з 06 вересня 2013 до моменту реєстрації в Інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 13 квітня 2017 року у справі призначено та проведено судову земельно-технічну експертизу № 362/17 від 27 липня 2017 року (а.с. 86-106). Експертом запропоновані чотири можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою 0,0565 га з кадастровим номером НОМЕР_3, виходячи з фактичного користування земельною ділянкою на підставі укладеної угоди й з урахуванням державного акту на земельну ділянку серія НОМЕР_2 та без врахування самовільних забудов на земельній ділянці. Судовий експерт зазначає, що загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, вказана в угоді від 25 жовтня 2005 року як 0,0543 га, не відповідає даним вказаним у державному акті про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, де вказана площа 0,0565 га. Крім того, експерт зазначив, що надати варіанти користування земельною ділянкою згідно угоди не вбачається можливим тому, що по лінійних промірах площа земельної ділянки ОСОБА_2, складає 0,0126 га, а по угоді 0,0134 га, тому експерт надає варіанти наближені до угоди про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою від 24 жовтня 2005 року, з використанням площі та конфігурації державного акту.

Позивач погодився на четвертий варіант порядку.

Задовольняючи в заочному порядку позовні вимоги ОСОБА_1 із врахуванням результатів судової експертизи суд першої інстанції виходив із того, що четвертий варіант порядку (додатку № 5) є найбільш прийнятним для сторін, оскільки за цим варіантом порядку користування земельною ділянкою сторонам виділяються земельні ділянки відповідно до їх ідеальних часток в домоволодінні, які передбачають нормальне користування співвласниками земельними ділянками, і при цьому зберігається можливість проїзду та проходу на свої земельні ділянки з врахуванням нормального користування співвласниками належними їм частинами будинку і здійснення догляду за ними. Проте цей варіант поділу не відповідає розміру земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2 та встановлює земельну обмежену у користуванні щодо відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами у 2005 році укладено угоду про порядок користування спірною земельною ділянкою, сторонами одержано державні акти про право власності на її частину (позивач - 0,0275 га, відповідач - 0,0134 га), решта належить Житомирській міській раді та за твердженням позивача перебуває у його користуванні. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, між ними встановлений усталений порядок користування земельною ділянкою, угода про порядок користування земельною ділянкою від 24.10.2005 та державні акти про право власності на землю Серія НОМЕР_1 від 23 грудня 2002 року і Серія НОМЕР_2 від 3 листопада 2006 року ніким не оспорюються та є чинними. Таким чином між співвласниками домоволодіння фактично протягом тривалого часу досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою, тобто встановлено відсутність спору.

Позивачем не надано доказів необхідності та відмови відповідача від підписання іншої угоди про порядок користування земельною ділянкою чи наявності будь-яких інших перешкод для звернення у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», до органу місцевого самоврядування (інших компетентних органів і установ) з метою складання необхідної технічної документації, встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі земельної ділянки у власність або у користування позивачу. Наявна в матеріалах справи (долучена до позовної заяви) угода має більший розмір ніж визначено правовстановлюючими документами (а.с. 13), а єдиний лист на ім'я відповідача повернувся позивачу не ушкодженим і з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто відповідач не був ознайомлений з його змістом.

Доказів того, що співвласники будинку зверталися до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із відповідними заявами під час розгляду справи суду також надано не було.

Ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, зазначивши про наявність спору, а також необхідність встановлення порядку користування земельною ділянкою при чинних державних актах про право власності на землю та угоді про порядок користування нею.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14 листопада 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування та розпорядження земельною ділянкою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст складено 23.11.2018