Справа № 363/1833/17 Головуючий у І інстанції Котлярова І. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3059/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 33 12.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_7 звернулася до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_5 проживає поверхом вище у квартирі НОМЕР_2. 26 лютого 2017 року у нічний час її квартиру було затоплено відповідачем, про що вона повідомила КП «Благоустрій-Вишгород». Для ліквідації подальшого затоплення працівниками аварійної служби комунального підприємства було перекрито водопровідну мережу.

Згідно із актом обстеження № 30 від 27 лютого 2017 року, затікання води в квартиру позивача відбулося по периметру стельового перекриття в коридорі, кухні, жилих кімнатах та санвузлі. На стелі та стінах квартири були виявлені жовті плями, а до квартири відповідача комісія потрапити не змогла через обмеження доступу. В результаті потрапляння вологи також було пошкоджено електромережу на стелі в кімнаті, про що свідчить акт обстеження № 35 від 2 березня 2017 року, та паркетну підлогу.

Причиною затоплення виявилася поломка кришки фільтру холодної води, розташованого на вході пральної машини, що знаходилася у ванній кімнаті квартири відповідача, про що свідчить акт обстеження цієї квартири № 37 від 21 березня 2017 року. Внаслідок залиття водою її квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо, зважаючи на сирість, пошкодження електропроводки, почорніння стін в окремих місцях та утворення ознак грибкового ураження. Позивач була змушена переселитися із пошкодженої квартири до іншого найманого житла, вивезти меблі та інші речі, у квартирі стоїть стійкий прілий запах.

Позивач вказала, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй завдано матеріальних збитків, розмір яких згідно із зведеним кошторисним розрахунком вартості об'єкта будівництва від 6 квітня 2017 року складає 33 054 грн. (відновлювальний ремонт квартири до затоплення). А згідно зі зведеним кошторисним розрахунком вартості об'єкта будівництва від 16 травня 2017 року - 2 400 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 ухиляється від добровільного відшкодування збитків, ОСОБА_7 просила стягнути з неї 35 454 грн. матеріальної шкоди, завдану моральну шкоду, розмір якої оцінила у 20 000 грн., та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної відповідач зазначила, що у спірних правовідносинах саме відповідач повинен доводити відсутність вини у заподіюванні шкоди. Суд не надав належну правову оцінку доводам сторін та наявним в матеріалах справи доказам, які свідчать про те, що затоплення її квартири сталося внаслідок неналежної експлуатації відповідачем сантехнічного обладнання. Відповідачем не спростовано розмір заявлених збитків та причино-наслідковий зв'язок між пошкодженням затопленої квартири та її неправомірними діями.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 23 червня 2004 року належить квартира АДРЕСА_1 в рівних частинах.

ОСОБА_5 проживає поверхом вище у квартирі НОМЕР_2 цього будинку.

27 лютого 2017 року комісією у складі майстра будинку ОСОБА_8, ОСОБА_9 та мешканки квартири НОМЕР_1 ОСОБА_4 складено акт № 30 на обстеження житлового приміщення по факту затоплення, затверджений головним інженером КП УК Вишгородської міської ради Поліщуком В.Я., відповідно до якого було проведено огляд квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та виявлено затікання по периметру стельового перекриття в коридорі, кухні, жилих кімнатах та санвузлі (туалет, ванна), виявлено жовті плями на стінах та стелі. Причиною затоплення за слів мешканців квартири НОМЕР_1 відбулося через некоректне ставлення мешканців квартири НОМЕР_2 до експлуатації побутової техніки. Доступ до квартири НОМЕР_2 на час обстеження був обмежений.

Згідно із актом № 35 на обстеження житлового приміщення по факту затоплення, складеного 2 березня 2017 року комісією у складі електрика ОСОБА_17, майстра будинку ОСОБА_8 та мешканки кварти НОМЕР_1 ОСОБА_4 та затвердженого головним інженером КП УК Вишгородської міської ради Поліщуком В.Я., виявлено пошкодження електромережі, що проходить по стелі в кімнаті (зал). Причиною пошкодження електропроводки в квартирі НОМЕР_1 стало потрапляння вологи після затоплення мешканцями квартири НОМЕР_2.

Актом № 37 на обстеження житлового приміщення від 21 березня 2017 року, складеного комісією у складі майстра будинку ОСОБА_8, ОСОБА_11, мешканки квартири НОМЕР_1 ОСОБА_12, мешканки квартири НОМЕР_2 ОСОБА_5 та затвердженого головним інженером КП УК Вишгородської міської ради Поліщуком В.Я., виявлено, що зі слів мешканки квартири НОМЕР_2 ОСОБА_5 відбулась поломка кришки фільтра холодної води, розташованого на вході пральної машини, що призвело до затоплення нижче розташованої квартири НОМЕР_1.

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта будівництва від 6 квітня 2017 року, складеного інженером-проектувальником ОСОБА_13, реєстраційний № 6162, яка має відповідний кваліфікаційний сертифікат серії АР № 007001, виданий 27 березня 2013 року атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі АДРЕСА_1 становить 33 054 грн.

Згідно зі зведеним кошторисним розрахунком вартості об'єкта будівництва від 16 травня 2017 року додаткове проведення ремонтно-будівельних робіт у квартирі (відновлення підлоги) становить 2 400 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не підтверджують факту того, що їй заподіяна шкода саме з вини відповідача та що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Суд вважав, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, тому задоволенню не підлягає.

Однак із таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до положень статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Крім того, статтями 151, 177, 179 ЖК України та статтями 322, 323 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами).

Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов'язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, належить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що внаслідок залиття, яке сталося 26 лютого 2017 року з вини відповідача, їй завдано шкоду, на підтвердження чого надала відповідні акти на обстеження житлових приміщень.

У відзиві на позов відповідач стверджувала, що залиття квартири позивача відбулося у зв'язку із пошкодженням фільтру холодної води внаслідок гідроудару в системі водопостачання. Тобто відповідач визнала факт неконтрольованого витоку води через поломку кришки фільтру холодної води, розташованого на вході пральної машини у ванній кімнаті її квартири, проте вважала винною у цьому обслуговуючу організацію. В подальшому, змінивши представника, в судовому засіданні 14 травня 2018 року відповідач заперечила факт нанесення збитків з підстав їх недоведеності позивачем.

Так, з доповідної записки слюсаря-сантехніка АВС ОСОБА_14 складеної на ім'я директора КП Вишгордської міської ради «Благоустрій-Вишгород» Пільгун В.С. вбачається, що 26 лютого 2017 року надійшла заявка від диспетчера, що квартира НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 топить квартиру НОМЕР_1. При обстеженні квартири НОМЕР_2 було виявлено, що лопнула колба на фільтрі очистки холодної води у ванній кімнаті біля пральної машини. Фільтр ним був демонтований, установлена заглушка та подана вода в квартиру.

Згідно службової записки слюсаря ОСОБА_16 та зварювальника ОСОБА_18, складеної на ім'я директора КП Вишгордської міської ради «Благоустрій-Вишгород» Пільгун В.С., 26 лютого 2017 року о 04-36 год. надійшла заявка від мешканців квартири НОМЕР_1 по вул. Набержна. При обстеженні квартири НОМЕР_1 було виявлено протікання води зі стелі в кімнати, в коридорі та санвузлі. Мешканці квартири НОМЕР_2, яка знаходиться над квартирою НОМЕР_1 доступ для огляду не надали. Для ліквідації затоплення квартири НОМЕР_1 була перекрита холодна вода.

Таким чином, факт залиття квартири позивача внаслідок поломки фільтру холодної води, розташованого на вході пральної машини у ванній кімнаті квартири відповідача підтверджений належними, допустимими, достовірним та достатніми доказами у справі, відповідач не спростував свою вину у залитті квартири позивача, хоча це її процесуальний обов'язок, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди, а тому в суду першої інстанції не було правових підстав відмовляти в задоволенні позову.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що акти на обстеження житлового приміщення по факту затоплення, зокрема акт № 30 від 27 лютого 2017 року не відповідає вимогам щодо його змісту та форми, проте не врахував, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини не спростовані.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розмір відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, може визначатися не лише на підставі відповідного акту оцінки, складеного спеціалістом, а і на підставі даних та розрахунків, що надаються сторонами. При цьому, суд має визначити розмір відшкодування, надавши оцінку відповідним документам.

В обґрунтування розміру завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження оздоблення квартири (стеля, стіни, підлога), ОСОБА_7 надала зведені кошторисні розрахунки вартості об'єкта будівництва від 6 квітня 2017 року та від 16 травня 2017 року, в яких зазначено обсяг та вартість робіт, кількість будівельних матеріалів та їх вартість, необхідних для відновлення пошкодженої квартири.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 не спростувала наданих позивачем висновками експертів, не навела своїх розрахунків чи висновків, а також не порушувала питання про призначення відповідної експертизи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності розміру заявленої суми матеріальної шкоди в розмірі 35 454 грн., яка завдана внаслідок пошкодження облаштування квартири.

Оскільки в матеріалах справи наявні тільки висновки інженера-проектувальника, що надані позивачем, то суд мав виходити з даних кошторисів. В той же час апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 є власником лише 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, відтак відповідно до її частини у праві власності з ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири, що становить 17 727 грн.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, положення статтей 23, 1167 ЦК України дають підстави для висновку про те, що для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, необхідно встановити наявність у її діях (бездіяльності) складу цивільного правопорушеннях, а саме: протиправних дій правопорушника, шкоди, причинного зв'язку між протиправною дією і шкодою, вини правопорушника.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) також роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 3 і 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач вказала, що у зв'язку з пошкодженням квартири вона зазнала негативних емоцій та душевних переживань, не могла користування своїм майном, а неправомірними діями відповідача було порушено її звичайний спосіб життя та докладено додаткових зусиль для його нормалізації, вона була змушена витрачати свій час для здійснення відновлювального ремонту.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що затоплення квартири дійсно призвело до змін в житті позивача, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя. З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості апеляційний суд приходить до висновку, що сума в 3 000 грн. буде достатньою грошовою компенсацією завданої позивачу моральної шкоди.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не може вважатися таким, що відповідає матеріалам справи, воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 416 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 624 грн. - в апеляційному суді, а всього 1 040 грн.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 17 727 грн. (сімнадцять тисяч сімсот двадцять сім гривень) матеріальної шкоди та 3 000 грн. (три тисячі гривень) моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 040 грн. (одна тисяча сорок гривень) сплаченого судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

Л.П. Сушко

С.О. Журба