Ухвала

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 757/38533/17-ц

провадження № 61-40055ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Державна служба зайнятості (Центральний апарат),

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Мазурик О. Ф. Кравець В. А., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної служби зайнятості (Центральний апарат), в якому просив скасувати наказ відповідача від 18 травня 2017 року № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_4.».

Одночасно з позовом ОСОБА_4 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначав, що оскаржуваний наказ, який він вважає незаконним, є другою доганою протягом місяця, що може бути підставою для його звільнення.

Також, зазначав, що відповідно до трудового законодавства протягом строку дії догани до нього не можуть бути застосовані заходи заохочення, та можливе позбавлення премії, що вплине на розмір заробітної плати, внаслідок чого буде порушено його конституційне право на достатній рівень життя.

Посилаючись на те, що внаслідок дії оскаржуваного наказу може бути заподіяна шкода його трудовим правам, свободам та інтересам, просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом зупинення дії наказу відповідача від 18 травня 2017 року № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_4.» до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі. Зупинено дію наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 18 травня 2017 № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_4.» до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2018 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року скасовано, в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

05 липня 2018 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить указане судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано для усунення виявлених недоліків строк до 28 вересня 2018 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, а саме надання доказів сплати судового збору.

У вересні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме квитанція про сплату судового збору у розмірі 640,00 грн.

Таким чином, недоліки касаційної скарги ОСОБА_4 усунуто.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п'ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина третя статті 151 ЦПК України 2004 року).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, апеляційний суд, правильно виходив із того, що матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції є правильною та постановленою з метою недопущення порушення конституційних прав позивача, суд до уваги не приймає, оскільки вони по свої суті зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_4 до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) про скасування дисциплінарного стягнення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик