Справа № 458/867/15 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/1547/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Крайник Н.П., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_6» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

27.08.2015 року позивач ОСОБА_7 акціонерне товариство Всеукраїнський ОСОБА_6(ПАТ ВіЕйБі Банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідно до укладеного 18.04.2008 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3 договору № 694/08/09 остання отримала кредит у розмірі 63 844, 00 грн. На даний час відповідачка своїх зобовязань за договором належним чином не виконала. Станом на 14.08.2015 року заборгованість відповідачки за кредитним договором в загальній сумі становить 46 747, 95 грн. в тому числі: з повернення кредиту 18689, 65 грн., зі сплати відсотків 13 137, 13 грн., плата за пропуск платежів 14 921, 17 грн. Просить суд стягнути із відповідачки на користь ПАТ ВіЕйБі Банк заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 46 747, 95 грн.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_6» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ «ВіЕЙБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 694/08/09 від 18 квітня 2008 року, яка станом на 14.08.2015 року складає 32 182, 00 грн.

Постановою Верховного суду від 11 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, на даний час розглядається апеляційна скарга уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Підставою для подачі позову було невиконання відповідачем умов Кредитного договору. Суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем сплачено всю суму кредиту. Посилаючись на розрахунок заборгованості, вказує на те, що з 19.04.2008 року по 18.04.2013 року кожного місяця ОСОБА_3 здійснювала оплати відповідно до умов Кредитного договору, однак всю суму кредиту не погасила. Як з 18.04.2013 року, так і після подання позовної заяви, відповідачка оплат з погашення заборгованості не проводила. Зазначає, що сукупна вартість кредиту становить 108 737, 22 грн. Як вважає апелянт, відповідачка не тільки не сплатила всю суму заборгованості, але й порушила умови Договору, що призвело до додаткових нарахувань (пені). На думку апелянта, застосована Банком процентна ставка відповідає умовам Договору, що не встановлено судом першої інстанції. Просить рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами,що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем належним чином не доведено обґрунтованість предявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом та матеріалами справи встановлено, що між ПАТ «ВіЕЙБі Банк» та ОСОБА_3 18 квітня 2008 року укладено кредитний договір № 694/08/09, згідно якого боржник отримала кредит у розмірі 63 844 грн.

20 червня 2008 року сторони уклали додатковий договір до кредитного договору № 694/08/09 від 18 квітня 2008 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 14 серпня 2015 року розмір заборгованості за договором станом на дату розрахунку становить: 46 747, 95 грн., в тому числі: кредит 18 689, 65 грн., відсотки 13 137, 13 грн., плата за пропуск платежів 14 921, 17 грн. (а.с.19-20).

Згідно з даним розрахунком відсоткова ставка за договором становить 25 %, однак, відповідно до умов кредитного договору № 694/08/09 від 18 квітня 2008 року процентна ставка за користування кредитом становить 18%.

Пунктом 5.1.1 кредитного договору передбачено, що про зміну процентної ставки за користування кредитом банк зобов'язаний повідомити позичальника листом з повідомленням на адресу, що вказана в статті 8 цього договору, або на іншу письмово повідомлену позичальником адресу, не пізніше ніж за 10 банківських днів до дати початку її застосування, а також надати для укладення проект відповідної додаткової угоди до кредитного договору. Десятиденний термін починає спливати з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом позичальникові.

Відповідно до п. 5.1.2 кредитного договору у випадку, якщо позичальник не погодиться із запропонованим банком розміром процентної ставки, він зобов'язаний протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, повернути банку існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції в повному обсязі та інші платежі за цим договором. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою, і сторони погоджуються з тим, що в такому випадку укладення угоди про припинення цього договору не потрібно.

Пунктом 5.1.3 кредитного договору передбачено, що сторони погодили наступний порядок зміни розміру процентної ставки за користування кредитом. Позичальник, отримавши повідомлення банку про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, підписує додаткову угоду до кредитного договору та направляє її на адресу банку, зазначену в статті 8 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом 10 банківських днів з дати відправлення банком повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом не здійснив дій, передбачених п. 5.1.2 цього пункту, новий розмір процентної ставки за користування кредитом вважається таким, що погоджений із позичальником. Новий розмір процентної ставки за користування кредитом нараховується з дня наступного за днем закінчення десятиденного строку після відправлення банком відповідного повідомлення позичальнику. Банк зберігає в кредитній справі позичальника копію повідомлення про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом та оригінал документу та оригінал документу, який підтверджує факт відправлення повідомлення позичальнику.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів цивільної справи, зокрема долучених квитанцій про сплату заборгованості за кредитним договором від 18.04.2008 року № 694/08/09: за 2008 рік №№ 583 від 15.05.2008 року, 250946 від 13.06.2008 року, 307100 від 16.07.2008 року, 363240 від 15.08.2008 року, 427620 від 18.08.2008 року, 486106 від 16.10.2008 року, 503930 від 27.10.2008 року, 610530 від 18.12.2008 року; за 2009 рік: №№ 19371 від 16.01.2009 року, 83732 від 17.02.2009 року, 287575 від 18.03.2009 року, 286588 від 17.04.2009 року, 495397 від 18.05.2009 року, 773682 від 19.06.2009 року, 1166005 від 20.07.2009 року, 1107894 від 19.08.2009 року, 1474482 від 25.09.2009 року, 1489236 від 23.10.2009 року, 1629527 від 25.11.2009 року, 1894426 від 28.12.2009 року; за 2010 рік: №№ 103001 від 01.02.2010 року, 1821252 від 25.02.2010 року, 2203081 від 29.03.2010 року, 2135366 від 29.04.2010 року, 1889760 від 27.05.2010 року, 2085227 від 29.06.2010 року, 1334929 від 19.07.2010 року, 2027390 від 30.08.2010 року, 1261734 від 20.09.2010 року, 2555662 від 25.10.2010 року, 1222851 від 24.11.2010 року, 952163 від 27.12.2010 року; за 2011 рік: №№ 682331 від 24.01.2011 року, 866690 від 25.02.2011 року, 718917 від 21.03.2011 року, 724498 від 19.04.2011 року, 847173 від 23.05.2011 року, 867658 від 21.06.2011 року, 633089 від 15.07.2011 року, 1400044 від 30.08.2011 року, 1115191 від 23.09.2011 року, 1187010 від 25.10.2011 року, 1533297 від 29.11.2011 року, 1118816 від 22.12.2011 року; за 2012 рік: 1188102 від 24.01.2012 року, 1203353 від 23.02.2012 року, 1004400 від 20.03.2012 року, 1377273 від 25.04.2012 року, 1228862 від 22.05.2012 року, 390218 від 05.07.2012 року, 1468537 від 24.07.2012 року, 1708697 від 31.08.2012 року, 1159883 від 20.09.2012 року, 1241298 від 22.10.2012 року, 1500101 від 26.11.2012 року, 996491 від 18.12.2012 року; за 2013 рік: №№ 1198265 від 22.01.2013 року, 1399976 від 25.02.2013 року, 2177161 від 20.03.2013 року, 1499987 від 18.04.2013 року ОСОБА_3 зобовязання за договором виконала в повному обсязі згідно із графіком (Додаток № 1 до кредитного договору № 694/08/09) та сплатила всю суму кредиту.

Статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, будь-яких належних доказів про те, що ОСОБА_3 має будь-яку прострочену заборгованість позивачем суду першої інстанції представлено не було.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом-позивачем було подано повідомлення № 9-98/309 про зміну процентної ставки до 25%, направлене банком 17 листопада 2008 року ОСОБА_3, та повідомлення про вручення.

Проте під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач не обґрунтував неможливості подання даного доказу до суду першої інстанції у 2015 році з причин, що об'єктивно не залежали від нього, чим порушив принцип змагальності сторін. Одночасно повідомив про відсутність оригіналів таких документів.

Відповідач, у свою чергу, отримання такого повідомлення заперечила. А за відсутності оригіналів документів та за спливом майже 10 років від дати, яка на них проставлена, перевірити достовірність таких доказів та спростувати заперечення відповідача не виявляється можливим.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав щодо прийняття зазначеного доказу для обґрунтування заявленого позову.

Так як апеляційна скарга обґрунтовується доказами, які не були надані суду першої інстанції, і які не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги, які містять посилання на докази, що не були предметом оцінювання судом першої інстанції, не мають правового значення для їх перевірки.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки відповідачкою повністю сплачена сума заборгованості за кредитним договором № 694/08/09 від 18.04.2008 року то позовні вимоги про стягнення 46 747,95 грн. заборгованості за кредитним договором є безпідставними та необґрунтованими.

Судом першої інстанції вірно не взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 14.08.2015 року, доданий до позовної заяви позивачем, оскільки при розрахунку заборгованості позивачем не враховано додатковий договір від 20.06.2008 року і розрахунок частково не відповідає основному договору в частині процентної ставки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 19.04.2008 року по 18.04.2013 року кожного місяця ОСОБА_3 здійснювала оплати відповідно до умов Кредитного договору, однак всю суму кредиту не погасила є голослівними, оскільки відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків по кредитному договору № 694/08/09 станом на 18.04.2013 року залишок заборгованості відсутній.

Доводи апеляційної скарги про те, що кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зобов'язання залишилося невиконаним, а тому проценти підлягають стягненню з відповідача є безпідставними, голослівними та такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕЙБі Банк» ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_8