ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 404/8210/16-ц

провадження № 22-ц/781/1239/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Авраменко Т.М., Черненка В.В.

за участю секретаря Гончар В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокат ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5,

треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7 та приватний нотаріус ОСОБА_8,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7 та приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу, визнання права власності на 1/2 частину квартири за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи - приватний нотаріус ОСОБА_6, приватний нотаріус ОСОБА_7 та приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу, визнання права власності на 1/2 частину квартири за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначала, що ОСОБА_9 та його дружині ОСОБА_10 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 в рівних частках на праві спільної сумісної власності за договором дарування від 22 квітня 1994 року. 7 лютого 1997 року шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано. 17 жовтня 2005 року ОСОБА_9 склав на її ім?я заповіт, який посвідчено державним нотаріусом. Оскільки родичів у ОСОБА_9 не було, то вона доглядала за ним, він залишитв у неї на зберіганні належні йому документи та гроші. ОСОБА_9 хворів. З 2008 року мав інтелектуально-містичні порушення, мав хронічну приглухуватість, неодноразово лікувався у медичних закладах. З 2014 року ОСОБА_9 знаходився у безпорадному стані, мав тяжке психічне захворювання, майже втратив слух, не виходив з дому. Вона почала збирати документи для встановлення над ним опіки. Проте при невідомих їй обставинах ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_11. 7 травня 2015 року ОСОБА_4 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9, запросив до нього додому приватного нотаріуса ОСОБА_8, яка попередньо підготувала та роздрукувала на своєму робочому місці довіреність на ім?я ОСОБА_4 на збір документів для підготовки відчуження майна ОСОБА_9, а також для оформлення спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. 02 червня 2015року приватний нотаріус ОСОБА_6 скалала і роздрукувала на своєму робочому місці, а потім посвідчила довіреність від імені ОСОБА_9 , якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_4 на відчуження 1/2 частки квартири, яка належала ОСОБА_9. 04 червня 2015 року за договором купівлі-продажу № 407 квартира була продана ОСОБА_3. Продавцясми були ОСОБА_4 за довіреністю від ОСОБА_9 та ОСОБА_5, спадкоємець ОСОБА_10 Кошти від продажу квартири ОСОБА_9 не отримав, його вивезли в невідомому напрямку, що змусило її шукати його, звертатись в поліцію. 25 червня 2015 року зі свідками та дільничним інспектором в с.Богданівка вони знайшли ОСОБА_9, який жив у сараї в нелюдських умовах у сторонніх людей, куди його вивіз ОСОБА_4 За фактом шахрайських дій, вчинених щодо квартири ОСОБА_9, внаслідок яких він був позбавлений єдиного житла, було порушено кримінальну справу, в якій ОСОБА_9 визнано потерпілим. 10 липня 2015 року ОСОБА_9 було госпіталізовано з загостренням атеросклеротичної деменції до Кіровоградської обласної психіатричної лікарні. В рамках кримінальної справи було проведено судову психіатричну експертизу, якою встановлено, що на час посвідчення довіреностей на ім?я ОСОБА_4, ОСОБА_9 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер. Як спадкоємець за заповітом вона в передбачений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 в державну нотаріальну контору , за якою заведено спадкову справу. Посилаючись на ст.225 ЦК України у зв?язку з тим, що довіреності були складені та посвідчені у момент, коли ОСОБА_9 за своїм психічним станом не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, у зв?язку з тим, що нотаріусами було порушено порядок нотаріального посвідчення довіреностей, ОСОБА_9 мав вади слуху, не розумів українську мову, уточнивши позовні вимоги просила суд визнати недійсними довіреності № 397 від 27 травня 2015 року та № 434 від 02 червня 2015 року, посвідчені відповідно приватними нотаріусами ОСОБА_6 та ОСОБА_8, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 червня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 407; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Просила усунути перешкоди в користуванні 1/2 часткою вказаної квартири шляхом виселення ОСОБА_3 без надання їй іншого житлового приміщення. Також просила суд стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. з кожного (т.1,а.с.2-10, 187-188).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Суд мотивував рішення тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, вчинення шахрайських дій ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 не встановлено, вирок у кримінальній справі відсутній. Відповідач ОСОБА_5, як спадкоємець після смерті ОСОБА_10 мала законне право на розпорядження належною їй часткою квартири. Висновки судово- психіатричних експертиз, проведених в рамках кримінальної справи та цивільної справи про визнання ОСОБА_9 недієздатним, встановлення над ним опіки, суд визнав неналежними доказами. Покази допитаних судом свідків не доводять право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_9. Вимоги про відшкодування моральної шкоди не доведені. Не встановлено причинний зв?язок між діями відповідачів та хворобами позивача (т.2, а.с.65-72).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд не врахував докази того, що майно ОСОБА_9 вибуло з його власності поза його волею, безпідставно не прийняв висновки судово-психіатричних експертиз як належні докази на підтвердження підстав позову про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними, не дав оцінку доводам щодо порушення порядку нотаріального посвідчення довіреностей (т.2.а.с.89-96).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5, як відповідач та представник відповідача ОСОБА_3 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позовні вимоги є суперечливими, одночасно заявлено віндикаційні та негаторні вимоги до відповідачів. Висновки експертизи у незакінчених розглядом справах, не є належними доказами щодо психічного стану ОСОБА_9 на час посвідчення спірних довіреностей. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними та безпідставними (т.2,а.с.131-134).

Відповідач ОСОБА_4 та треті особи відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Апеляційне провадження відкрито 25 червня 2018 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи на 28 серпня 2018 року (т.2,а.с. 108,138).

За клопотанням позивача та її представника 28 серпня 2018 року розгляд справи відкладено на 06 вересня 2018 року та продовжено строк розгляду справи апеляційної скарги на п'ятнадцять днів.

В судове засідання апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4, треті особи , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5, яка є також представником ОСОБА_3, заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, відповідно до ст.367 ЦПК України, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_12 на підставі договору дарування від 22 квітня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори Ваврентович В.І., зареєстровано в реєстрі за № 3-1013, були власниками в рівних частках однокімнатної квартири за АДРЕСА_1, який у 2016 році перейменовано у м.Кропивницький (т.1,а.с.11,12).

07 липня 1997 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розірвано (т.1,а.с.13). Після розірвання шлюбу ОСОБА_9, 1924 року народження, проживав у вказаній квартирі один (т.1,а.с.19).

ОСОБА_1, яка проживала у сусідньому будинку, здійснювала за ним догляд.

17 жовтня 2005 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Рибкіною О.М. посвідчено заповіт, зареєстровано в реєстрі за № 4-2104, яким ОСОБА_9 усі свої права та обов? язки, які йому належать на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов язки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме прав, заповів ОСОБА_1(т.1,а.с.14,15).

07 червня 2011 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. посвідчено заповіт, зареєстровано в реєстрі за № 775, яким ОСОБА_10 усе своє майно заповіла своїй внучці ОСОБА_5 (т.1,а.с.119).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла (т.1,а.с.120).

03 червня 2015 року ОСОБА_5 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 396, згідно якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі дублікату договору дарування (т.1,а.с.122).

27 травня 2015 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено довіреність, зареєстровано в реєстрі за № 397, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником у нотаріальній конторі з питань оформлення спадкових прав на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, представляти його інтереси з питань, пов"язаних із замовленням та отриманням усіх передбачених чинним законодавством документів, необхідних йому для укладення у наступному правочину щодо відчуження належної йому квартири (або її частки) АДРЕСА_1 (т.1,а.с.16).

02 червня 2015 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено довіреність, зареєстровано в реєстрі за № 434, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питань, які будуть стосуватись управління, користування, продажу, дарування або обміну від його імені належної йому ? частки квартири АДРЕСА_1, надав право розписуватись від його імені, підписувати договір оренди, договір купівлі-продажу, дарування та/або обміну, визначати продажну ціну, одержати належні йому від продажу частки квартири гроші (т.1,а.с.17).

04 червня 2015 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено договір купівлі-продажу, зареєстровано в реєстрі за № 407, згідно якого ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності від 02 червня 2015 року, як продавці продали, а ОСОБА_3, як покупець, купила квартиру АДРЕСА_1. який перейменовано у м.Кропивницький за 90 219 грн.(т.1, а.с.207-209,211-242).

З 01 липня 2015 року ОСОБА_9 знято з реєстраційного обліку у спірній квартирі у зв язку з відчуженням житла (а.с.28).

Як пояснила позивач і вказана обставина не спростована відповідачами, іншого житла, крім ? частки квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_9 не мав.

ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_4 обіцяв ОСОБА_9 після продажу квартири придбати будинок в селі.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 знайшла ОСОБА_9 в с.Богданівка Кіровоградського району Кіровоградської області у сторонніх людей, де його залишив ОСОБА_4. ОСОБА_9 був заляканий, голодний, жив у сараї, його не годували, не переодягали, закривали на замок. Сам ОСОБА_9 пояснив їй, що не пам ятає як опинився в селі, хто до нього приходив не знає, квартиру продавати не збирався. ОСОБА_4 представився йому працівником соцзабезу та просив його підписати документи про згоду на поїздку в санаторій.

25 червня 2015 року ОСОБА_9 звернувся в Кіровоградський ВП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом, зловживаючи його довірою, скориставшись тим, що він є людиною похилого віку, хворіє, оформила доручення на продаж належної йому квартири АДРЕСА_1. За даним фактом було порушено кримінальну справу за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. У кримінальній справі ОСОБА_9 визнано потерпілим.

Постановою т.в.о. слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 04 серпня 2015 року у кримінальній справі було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи страждав ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-якими психічними захворюваннями чи розладами на момент вчинення злочину, а саме 27 травня 2015 року та 02 червня 2015 року? Якщо так, то чи усвідомлював він свої дії та чи міг керувати ними? Чи страждає ОСОБА_9 будь-якими захворюваннями чи розладами на даний час? Якщо так, чи усвідомлює він свої дії? Чи може керувати ними та чи потребує примусового лікування?

Висновком судово-психіатричного експерта № 460 від 15 вересня 2015 року встановлено, що ОСОБА_9 на момент підписання довіреності 27 травня 2015 року та 02 червня 2015 року страждав і в даний час страждає атеросклеротичною деменцією. За своїм психічним станом не усвідомлював свої дії і не міг керувати ними (т.1, а.с.20-21).

ОСОБА_9 після 25 червня 2015 року проживав у сім ї ОСОБА_1. У

зв язку з тим, що стан його здоров я та психічний стан погіршувався, позивач звернулась до суду з заявою про визнання ОСОБА_9 недієздатним, встановлення над ним опіки та та призначення її його опікуном.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 19 жовтня 2015 року було відкрито провадження у справі за цією заявою ОСОБА_1 (т.1,а.с.23).

Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року у вказаній цивільній справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Кіровоградській обласній психіатричній лікарні (т.1а.с.24).

Висновком судово-психіатричного експерта № 579 від 24 листопада 2015 року встановлено, що ОСОБА_9 знаходиться на стаціонарному лікуванні у КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з 10 липня 2015 року. Страждає хронічним психічним захворюванням у формі атеросклеротичної деменції. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Потребує встановлення опіки (т.2,а.с.51-54).

Обидві судово-психіатричні експертизи були проведені за життя ОСОБА_9, висновки експертиз узгоджуються між собою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 помер, його поховання здійснювала ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про поховання (т.1,а.с.25,26).

Після смерті ОСОБА_9, в установлений законом строк для прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Заява прийнята нотаріусом та заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_9, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27 січня 2016 року.

Постановою слідчого Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 02 грудня 2016 року ОСОБА_1, як спадкоємицю, визнано потерпілою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за заявою ОСОБА_9 (т.1, а.с.30).

За таких обставин, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9, є заінтересованою особою, яка заперечує дійсність довіреностей від 27 травня 2015 року та від 02 червня 2015 року, виданих ОСОБА_9 на ім?я ОСОБА_4, та договору купівлі-продажу квартири, на підставах, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушенні.

Відповідно до ст.145 ЦПК України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року та згідно ст.105 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ від 03.10.2017року, для встановлення психічного стану особи обов?язкове призначення експертизи.

Отже єдиним допустимим доказом щодо психічного стану ОСОБА_9 в момент видачі ним довіреностей на ім?я ОСОБА_4 може бути лише висновок судової психіатричної експертизи (ч.2ст.59 ЦПК України, ст.78 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ від 03.10.2017року ).

Надані позивачем висновки судово-психіатричної експертизи № 460 від 15 вересня 2015 року, проведеної в кримінальній справі та судово-психіатричної експертизи № 579 від 24 листопада 2015 року, проведеної у цивільній справі за заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки, є належними та допустими доказами психічного стану ОСОБА_9, які підтверджують, що в момент посвідчення оспорюваних довіреностей ОСОБА_9 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Належні докази, які б спростовували вказані висновки експертиз, які були проведені за життя ОСОБА_9, в матеріалах справи відсутні, не надані такі докази і в суді апеляційної інстанції.

Доводи відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про те, що вказані висновки судово-психіатричної експертизи не є належними доказами, оскільки експертизи проводились в межах інших справ, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях ст.76 ЦПК України.

Той факт, що ОСОБА_9 під час оформлення довіреностей на продаж квартири знаходився у стані коли не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, вказує на те, що його волевиявлення на укладення договору купівлі - продажу квартири не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Крім того, як на підстави позову про визнання недійсними довіреностей та договору купівлі-продажу, позивач посилалась на порушення нотаріусами порядку нотаріального посвідчення довіреностей, на те, що ОСОБА_9 окрім психічного захворювання, як людина похилого віку мав хронічну приглухуватість, поганий зір, тому не міг розуміти зачитаний йому нотаріусом текст довіреності, не міг сам прочитати зміст довіреностей.

Вказаним обставинам, які мають суттєве значення для вирішення спору, суд першої інстанції належної правової оцінки не надав.

Як свідчить зміст посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_8 27 травня 2015 року довіреності, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_4 на отримання документів, необхідних для укладення в наступному правочину щодо відчуження квартири, зареєстрованої в реєстрі за № 397, у зв?язку з тим, що довіритель внаслідок похилого віку та хвороби ніг не може з?явитись до приміщення, яке є робочим місцем нотаріуса, довіреність посвідчено за місцем його проживання у АДРЕСА_1.

Зазначено, що текст довіреності попередньо узгоджений з ОСОБА_9, у зв?язку із слабким зором текст цієї довіреності ОСОБА_9 нотаріусом прочитано уголос до її підписання ОСОБА_9 (т.1.а.с.16).

Через п?ять днів, 02 червня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 при посвідченні довіреності від імені ОСОБА_9, якою ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_4 відчужувати належну йому квартиру, зареєстровано в реєстрі за № 434, нотаріусом друкованим текстом вказано у довіреності, що текст цієї довіреності прочитано ОСОБА_9 та він підтверджує, що вона відповідає його дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки.

Відомості у цій довіреності про те, що ОСОБА_9 має слабкий зір, про що зазначалось нотаріусом у довіреності від 27 травня 2015 року, або інші вади, які позбавляють його можливості прочитати самостійно текст довіреності, відсутні.

Вказане свідчить про те, що нотаріусом при посвідченні довіреності від 02 червня 2015 року на право вчиняти дії щодо відчуження квартири, було допущено порушення пункту 6 розділу 9 «Порядок викладення текстів та підписання посвідчуваних правочинів, заяв та інших документів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (зі змінами), зареєстрованого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, яким передбачено, що якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Також вказане свідчить, що відомості, зазначені нотаріусом ОСОБА_6 про те, що текст довіреності від 02 червня 2015 року ОСОБА_9 прочитав особисто, не відповідають дійсності та спростовуються сукупністю доказів, наданих позивачем і зокрема попередньою довіреністю від 27 травня 2015 року.

Згідно пунктів 2 та 3 Глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

У посвідченій приватним нотаріусом ОСОБА_6 довіреності від 02 червня 2015 року на відчуження квартири, зазначено лише про те, що у зв?язку з похилим віком ОСОБА_9 цю довіреність складено на робочому місці приватного ноатіруса, а підписано ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане свідчить про те, що в порушення пункту 3 гл.1 Порядку, нотаріусом не вказано у довіреності місце вчинення нотаріальної дії.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_9 погано чув, а тому не міг на слух сприймати текст довіреності, підтверджуються висновком судово-психіатричного експерта № 460 від 15 вересня 2015 року та висновком судово-психіатричного експерта № 579 від 24 грудня 2015 року в яких встановлено, що ОСОБА_9 контакту доступний, але через зниження слуху контакт утруднений (т.1, а.с. , т.2. а.с.51-54,.55-58).

У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували ці доводи та нанаді на їх підтвердження належні докази.

За таких обставин безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними, про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за заповітом є необґрунтованими та недоведеними.

Висновок суду, викладений у рішенні, не відповідає обставинам справи, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині відмови визнання недійсними довіреностей, договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

За наявності спору про майно, що належало ОСОБА_9, у позивача відсутні умови для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса, тому вимога про визнання права власності на 1/2 частку спірної квартиру в судовому порядку є обґрунтованою та доведеною.

Безпідставною є позовна вимога позивача про усунення перешкод в користуванні 1/2 частки спірної квартири шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого житла, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 придбала у власність за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5, належну їй в порядку спадкування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Правомірність договору купівлі-продажу від 04 червня 2015 року в частині продажу ОСОБА_5 1/2 частки квартири не спростовано, отже ОСОБА_16 є законним власником цієї частки квартири.

Відповідно до ст.319 ЦК україни власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2 ст.317 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою та про відшкодування моральної шкоди ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

У зв?язку із скасування рішення суду першої інстанції в частині та ухваленням в цій частині нового рішення, відповідно до п. «в» ч.1 ст.382, ст..141 ЦПК України, з ОСОБА_17 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2880 грн.40 коп.

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст.376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2018 року в частині відмови визнання недійсними довіреностей, договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8 27 травня 2015 року зареєстровано в реєстрі за № 397 від імені ОСОБА_9.

Визнати недійсною довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02 червня 2015 року зареєстровано в реєстрі за № 434 від імені ОСОБА_9.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 04 червня 2015 року зареєстровано в реєстрі за № 407, в частині продажу ОСОБА_9 ? частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 17 жовтня 2005 року державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 4-2104 на ? частини квартири за АДРЕСА_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2880 грн. 40 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2018 року.

Головуюча суддя Л.В. Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

В.В. Черненко