Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 346/4470/15-ц

провадження № 61-1162св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року у складі судді Обідняка В. Д. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Матківського Р. Й., Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито кредитну лінію з базовою ставкою 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році і видано банківську картку «Універсальна» НОМЕР_1. Термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії картки.

На підставі судового наказу № 2н-672, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 20 травня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 3 081 грн 91 коп., яка в подальшому була погашена боржником.

Однак станом на 31 липня 2015 року у зв'язку із неналежним виконанням боржником умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 8 591 грн 51 коп., яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у позові.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, про застосування наслідків спливу якого просила відповідач, а тому відмовив у позові.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що строк позовної давності має відраховуватись від дати внесення відповідачем останнього платежу - 23 липня 2012 року. З позовом до суду банк звернувся 25 вересня 2015 року, а тому апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про пропуск банком строку позовної давності та про наявність підстав для відмови у позові.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили всіх фактичних обставин справи та не дослідили наявні в матеріалах справи докази; не звернули увагу на те, що строк дії картки не припиняє строк дії кредитного договору. Картковий рахунок відкрито на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя. Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, сторонами визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, а у випадку, якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення, він автоматично продовжується на такий самий термін. Таким чином, оскільки жодна зі сторін не заявила про намір розірвати кредитний договір, то цей договір діє, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито кредитну лінію з базовою ставкою 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році і видано банківську картку «Універсальна» НОМЕР_1. Термін дії кредитного ліміту збігається із терміном дії картки.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, що є невідємною частиною кредитного договору, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

На підставі судового наказу № 2н-672, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 20 травня 2008 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 3 081 грн 91 коп.

Згідно із довідкою Міського відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Державної виконавчої служби України від 01 листопада 2013 року № 55/5 ОСОБА_1 виконала судовий наказ від 20 травня 2008 року № 2н-672 у повному обсязі, у зв'язку із чим 19 квітня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31 липня 2015 року утворилась заборгованість, яка за мінусом суми, стягнутої на підставі судового наказу становить 8 591 грн 15 коп.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснив 23 липня 2012 року (а. с. 7-10).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки відповідно до заяви ОСОБА_1 та Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а. с. 58).

За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що строк дії кредитного договору не визначено, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2006 року позичальником було внесено 23 липня 2012 року, однак з позовом до суду банк звернувся лише 25 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності про застосування наслідків спливу якого просила відповідач, у зв'язку із чим правомірно залишив рішення суду попередньої інстанції без змін.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Крім того, суд касаційної інстанції не приймає до уваги посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14?10цс18 відійшла від цієї правової позиції, зазначивши, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв'язку із чим застосування наслідків спливу позовної давності до основної вимоги унеможливлює стягнення процентів та пені поза її межами.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк