Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 203/2724/16-ц

провадження № 61-20740св18

Верховний Суд у складі колегії суддівПершої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокуу складі колегії суддів: Кученко Т. Р., Лаченкової О. В., Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк», банк), про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 18 серпня 2011 року між ним та ПАТ «Креді АгрікольБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 280 тис. грн з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2031 року. Між сторонами була погоджена процента ставка за користування кредитом у розмірі 15 процентів річних, яка складалася з фіксованої маржі - 7,25 процентів та облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла на час укладення кредитного договору - 7,75 процентів, яка згідно з умовами договору кожні наступні 5 років може бути переглянута. В порушення умов кредитного договору банком самостійно, несвоєчасно була змінена процентна ставка, що призвело до завищення розміру кредиту, який підлягає поверненню. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив: визнати неправомірними дії ПАТ «Креді Агріколь Банк» щодо збільшення з 04 січня 2016 року процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 18 серпня 2011 року № 2/1030395; зобов'язати банк відновити нарахування процентної винагороди за ставкою 15 процентів річних; зобов'язати банк зробити перерахунок та зарахувати отриману від нього різницю за процентами в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту.

Заперечуючи проти задоволення позову, ПАТ «Креді Агріколь Банк» пояснило, що відсоткову ставку було збільшено згідно з умовами укладеного між сторонами договору у січні 2016 року, в перший банківський день п'ятого року після укладання договору, а тому підстави для перерахунку процентної ставки відсутні.

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року у складі судді Єдаменко С. В. позов задоволено. Визнано неправомірними дії ПАТ «Креді Агріколь Банк» щодо збільшення з 04 січня 2016 року процентної ставки за користування кредитом за кредитним договором від 18 вересня 2011 року № 2/1030385. Зобов'язано ПАТ «Креді Агріколь Банк» відновити нарахування процентної винагороди в розмірі 15 процентів річних за користування кредитом за кредитним договором та зобов'язано зробити перерахунок, зарахувавши отриману від ОСОБА_1 різницю за процентами від одностороннього збільшення процентної ставки за кредитом у рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банком було передчасно змінено процентну ставку за договором, що призвело до завищення суми, яка підлягає погашенню позичальником.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено. Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновок місцевого суду про обґрунтованість позову є помилковим, оскільки зміна банком процентної ставки у січні 2016 року є правомірною та відповідає умовам укладеного між сторонами договору, пунктом 1.5.1.2 якого сторони погодилиперегляд ставки саме в січні місяці кожні наступні 5 років, починаючи з року видачі кредиту, тобто з 2011 року.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року, а рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована безпідставністю висновків апеляційного суду про те, що зміна процентної ставки банком у січні 2016 року є правомірною та відповідає умовам укладеного договору, оскільки строк підвищення процентної ставки не настав. Змінюючи процентну ставку в односторонньому порядку і не повідомивши позичальника про це, відповідач не дотримав процедури її зміни. Апеляційним судом помилково застосовано правовий висновок Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, так як він не стосується спірних правовідносин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито провадження у цій справі.

ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що процентна ставка за кредитним договором розрахована відповідно до умов договору та вимог законодавства. Збільшення процентної ставки у зв'язку із збільшенням облікової ставки НБУ не потребувало додаткового узгодження з позивальником.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 квітня 2018 року справу № 203/2724/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційним судом встановлено, що 18 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір № 2/1030395, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 280 тис. грн з кінцевим терміном повернення до 17 серпня 2031 року. Позичальник зобов'язався повертати кредит банку щомісячно в термін до 23-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором.

Пунктами 1.5., 1.5.1. договору передбачено, що за користування кредитом позичальник щомісячно сплачує банку процентну винагороду за користування кредитом (далі - проценти), починаючи з дня списання коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повного погашення заборгованості за цим договором, що розраховується використанням плаваючої процентної ставки згідно з формулою - фіксована маржа + облікова ставка НБУ, де: фіксована маржа 7,25 процентів річних є незмінною складовою на весь строк дії цього договору, облікова ставка НБУ, яка встановлена та діє на день видачі кредиту або перегляду процентної ставки. На час укладення договору облікова ставка НБУ становила 7,75 процентів річних.

Перегляд та зміна процентної ставки по кредиту здійснюється банком кожні наступні 5 років строку дії договору (починаючи з року видачі кредиту) у січні у перший банківський день відповідно до діючої облікової ставки НБУ на цю дату (пункт 1.5.1.2 договору).

Згідно з пунктом 1.5.1.4 договору сторони підтверджують, що механізм визначення процентної ставки, визначений цим пунктом, порядок її перегляду та зміни їм зрозумілі і вони з ним погоджуються.

З 05 січня 2016 року ПАТ «Креді АгрікольБанк» змінило процентну ставку за кредитним договором згідно з діючою на той час обліковою ставкою НБУ.

Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3. Правил).

Плаваюча процентна ставка - це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15.

Як зазначено вище, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається: з фіксованої маржі (у розмірі 7,25 процентів річних) та облікової ставки НБУ, яка встановлена та діє на день видачі кредиту або перегляду процентної ставки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що зміна розміру облікової ставки НБУ не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами кредитного договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення (далі - ЦПК України 2004 року), правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на помилковість висновків апеляційного суду про правомірність зміни процентної ставки банком у січні 2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що зміна процентної ставки у вказаний строк відповідає умовам укладеного договору, а саме пункту 1.5.1.2., яким передбачено перегляд ставки саме в січні місяці кожні наступні 5 років, починаючи з року видачі кредиту.

Доводи скарги про те, що суд безпідставно застосував правовий висновок Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, є неспроможними, оскільки апеляційний суд обґрунтовано врахував вищезазначений правовий висновок, який стосується спірних правовідносин, так як у ньому міститься роз'яснення щодо визначення процентної ставки, яка може змінюватися в односторонньому порядку згідно з умовами кредитного договору.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним судом не встановлено.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик