Справа № 203/1815/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересовані особи старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, відновлення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1». В обґрунтування останньої зазначено, що 26.04.2018 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження №42779098 з примусового виконання виконавчого листа №2-975/2011, виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська 04.04.2011 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в сумі 746799 грн., було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для прийняття державним виконавцем такого рішення стало те, що стягувачем не було перераховано на рахунок відділу державної виконавчої служби грошових коштів для авансування витратна проведення оцінки описаного майна боржника. Посилаючись на те, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено авансування витрат на проведення оцінки нерухомого майна боржника із залученням субєкта оціночної діяльності, вимоги державного виконавця щодо авансування витрат не є законними та обґрунтованими. В звязку з цим, у останнього не було підстав для застосування приписів п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення виконавчого документу стягувачу. З урахуванням наведеного скаржник просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та скасувати відповідну постанову від 26.04.2018 року і відновити виконавче провадження.

В наданому клопотанні представник скаржника просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити скаргу з зазначених в ній підстав.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_3, за неодноразовими вилками до суду не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Центральним відділом державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду було надано відзив на скаргу, в якому просили розглядати справу без участі їх представника та відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі., посилаючись на винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документу в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Перевіривши доводи, викладені в скарзі та відзиві на останню, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.04.2011 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення від 03.02.2011 року у цивільній справі №2-975/2011 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу, було видано виконавчий лист, який предявлений стягувачем для примусового виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вказаний виконавчий лист неодноразово предявлявся для примусового виконання. Зокрема, останній раз був предявлений стягувачем для виконання в квітні 2014 року.

Постановою державного виконавця від 04.04.2014 року було відкрито виконавче провадження №42779098, одночасно з якою винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

29.05.2015 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна боржника ОСОБА_4, а саме: нежитлових приміщень по вул.Благоєва,31 в м.Дніпропетровську.

Постановою державного виконавця від 14.09.2015 року в звязку з необхідністю оцінки описаного та арештованого нерухомого майна, що належить боржнику, для участі у виконавчому провадженні було залучено субєкта оціночної діяльності ЗАТ «Консалтингюрсервіс».

Копія вказаної постанови була направлена сторонам виконавчого провадження листом від 14.09.2015 року.

Оскільки ЗАТ «Консалтингюрсервіс» висновок з оцінки майна підготовлено не було, постановою державного виконавця від 30.11.2017 року для участі у виконавчому провадженні було залучено іншого субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5

Копія вказаної постанови направлена сторонам виконавчого провадження листом від 30.11.2017 року.

30.11.2017 року державним виконавцем на адресу стягувача було направлено листа, яким з метою виконання вимог за виконавчим документом та проведення виконавчих дій було запропоновано авансувати витрати, повязані з оцінкою майна в сумі 5000 грн., з зазначенням відповідних реквізитів для оплати, а також повідомлено про наслідки не проведення авансування, передбачені п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі списку згрупованих поштових відправлень вбачається, що вказаний лист від 30.11.2017 року був направлений стягувачу рекомендованим листом (штриховий ідентифікатор №060).

А згідно відомостей сайту Укрпошти щодо відстеження поштових пересилань за вказаним вище штриховим ідентифікатором, лист від 30.11.2017 року був отриманий стягувачем 04.12.2017 року.

26.04.2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в звязку з не проведенням стягувачем авансування витрат з оцінки описаного майна боржника, на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене ст.43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Частинами 1-4 ст.57 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно ст.43 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій субєктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, повязаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобовязаний додатково здійснити авансування таких витрат.

У разі перебування виконавчого провадження на виконанні у приватного виконавця авансування стягувачем зазначених витрат виконавчого провадження є обовязковим лише на вимогу приватного виконавця.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обовязкового авансування стягувачем.

Після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу авансовий внесок повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 30.09.2016 року за №1300/29430

Зокрема п.3 розділу І вказаного наказу до витрат виконавчого провадження віднесено послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; субєктів оціночної діяльності субєктів господарювання; субєктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

З огляду на вищенаведені положення ст.ст.42,43 Закону України «Про виконавче провадження» та наказу №2830/5 від 29.09.2016 року вбачається, що до витрат виконавчого провадження віднесено витрати на послуги залучених до участі у виконавчому провадженні відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» субєктів оціночної діяльності з метою визначення вартості нерухомого майна боржника, обовязок авансування яких покладено на стягувача.

В звязку з цим, судом відхиляються, як необґрунтовані, доводи скарги про те, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено авансування витрат на проведення оцінки нерухомого майна боржника із залученням субєкта оціночної діяльності.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що під час проведення дій з примусового виконання судового рішення, державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» було виявлено, описано та арештоване належне боржнику нерухоме майно, призначено субєкта оціночної діяльності для визначення вартості цього майна, направлено стягувачу листа лист від 30.11.2017 року з пропозицією здійснення авансування відповідних витрат та попередженням про наслідки не здійснення авансування, передбачених п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Також в листі було зазначено необхідну суму авансування та реквізити для оплати.

Однак, отримавши 04.12.2017 року лист державного виконавця від 30.11.2017 року, стягувач станом на 26.04.2018 року не виконав свого обовязку та не здійснив авансування витрат.

В звязку з цим, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно, з додержанням вимог п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято рішення (винесено постанову) про повернення виконавчого документу стягувачу.

А тому скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,2,37,42,43,57,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.2,4,5,258-260,447,449,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересовані особи старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, відновлення виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетров-ської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак