УХВАЛА

02 жовтня 2018 року м. Мукачево Справа №303/6017/18

2/303/2405/18

Номер рядка с.з. - 4

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про визнання права власності на ? частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

У заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на ? частину квартири, належної на праві приватної власності на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про наявність ризиків щодо «переоформлення» частини квартири, відносно якої заявлена вимога за предметом спору, а також недопущення виселення членів сім'ї позивача.

При вирішенні вищезазначеної заяви про забезпечення позову суд, передусім виходить з того, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Згідно з приписами пункту 7 частини першої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Поряд з цим, у пункті третьому та четвертому постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту заяви позивача та наявних у матеріалах справи документів свідчить про відсутність у них фактичних даних, які б безпосередньо свідчили про необхідність застосування судом заходів для забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання відповідачем рішення суду.

Суд, за відсутності таких фактичних даних, які повинні зазначатися в заяві з урахуванням положень п. 7 частини першої ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, позбавлений можливості об'єктивно вирішити заяву.

Фактичний аналіз змісту заяви та позовних матеріалів свідчить про те, що посилання позивача на зазначені ним обставини залишився доказово непідтвердженим.

Вищезазначене є підставою для повернення заяви заявнику на підставі частини дев'ятої ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 151- 153, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву повернути.

2. Копію ухвали направити заявнику.

3. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость