Справа № 347/332/14-ц
Провадження № 22-ц/4808/1/18
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М.І. М. І.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Василишин Л.В. , Томин О.О.

секретаря Турів О.М.,

з участю представника апелянта Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду від 05 серпня 2014 року, у складі судді Крилюк М.І. у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки та виселення.

Позивач свої вимоги мотивував тим що 5.09.2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит у розмірі 30000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 05 вересня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку будинок загальною площею 105,30 кв.м. жилою площею 67,00 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1, ціна предмета іпотеки сторонами визначена у розмірі - 189375 грн.

У зв»язку з невиконанням позичальником своїх зобов»язань утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 03 січня 2014 року у сумі 58 436,76 доларів США.

Позивач у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58436,76 доларів США, що еквівалентно 466909,73 грн. просив звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 105,30 кв.м. жилою площею 67,00 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_1 та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку.

Рішенням Косівського районного суду від 05 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитний договір терміном не закінчений, умови договору боржниками можуть бути виконані до терміну визначеного договором до 05.09.2017 року. Позивачем не надано доказів хто є власником іпотечного майна, кількість зареєстрованих в ньому та фактично проживаючих, натомість судом встановлено, що в житловому будинку що є предметом іпотеки проживають неповнолітні діти, чого не враховано позивачем при пред»явленні позову.

На дане рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що суд не дав належної оцінки тій обставині, що позичальник допустив прострочення повернення чергової частини кредиту, допустив заборгованість за кредитним договором, а тому наявні підстави для звернення позивача до суду з вимогою про дострокове виконання умов кредитного договору, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Починаючи з 01.02.2010 року позичальник має постійну прострочену заборгованість за тілом кредиту, з 30.01.2008 року постійну заборгованість за відсотками.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову через мешкання на час ухвалення рішення неповнолітніх дітей у предметі іпотеки та через відсутність у неповнолітніх дітей іншого житла, оскільки наявні між сторонами правовідносини не містять таких обмежень у разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав що житловий будинок, який є предметом застави використовується як місце постійного проживання відповідача та неповнолітніх дітей, його загальна площа не перевищує 250 кв м, а тому відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянам України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що судом не враховано те, що нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянам України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено тимчасову заборону у визначених законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000027 від 05 вересня 2007 року, що станом на 03.01.2014 року становить 58 436 76 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 466909,73грн. звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 105.3 кв. м., житловою площею 67 кв.м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки за початковою ціною 189 375,00 грн. (сто вісімдесят дев»ять тисяч триста сімдесят п»ять гривень нуль копійок) публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки запереченням ОСОБА_2 щодо розміру кредитної заборгованості, необхідності призначення судово-економічної експертизи та зменшення розміру неустойки.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта ПАТ КБ «Приватбанк» Рокетська С.В. підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

У зв»язку із смертю відповідача ОСОБА_2 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року до участі у розгляді справи залучено його правонаступника ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_2 та його правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив доводи апеляційної скарги посилаючись на те, що представлений позивачем розрахунок кредитної заборгованості є невірним, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит у розмірі 30000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 вересня 2017 року.

Для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 06 вересня укладено договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавець передав і в іпотеку банку будинок загальною площею 105,30 кв.м., жилою площею 67,00 кв.м., розташований в с. Рожнів, вул. Бойчука, 101, Косівського району, обумовлена сторонами договору ціна предмета іпотеки становить 189375 грн.

Позивач пред»явив позов про звернення стягнення суми заборгованості за кредитним договором у сумі 58436,76 доларів США на предмет іпотеки та виселення із житлового будинку що є предметом іпотеки осіб які там проживають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір терміном не закінчений, умови договору боржниками можуть бути виконані до терміну визначеного договором.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись, з огляду на наступне.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, згідно ч.1 ст. 589 ЦК України набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань за кредитним договором банком на адресу позичальника ОСОБА_3 та іпотекодавця ОСОБА_2 надіслано повідомлення від 25.11.2013 р. 30.1.0.0/2-873 про дострокове повернення суми кредиту у повному обсязі, а у разі неналежного його виконання банк повідомив про прийняте рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. (т.1 а.с.18).

Відповідно до ч.1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, згідно статті 39 Закону України «Про іпотеку», зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом встановлено, що позичальник належним чином не виконувала взяті на себе зобов»язання за кредитним договором та допустила заборгованість.

Відповідно до розрахунку представленого позивачем заборгованість за кредитним договором станом на 03 січня 2014 року становить 58436,76 доларів США що еквівалентно 466909,73 грн., з яких 24239,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 15159,83 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2422,36 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 13803,07 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 2781,21 доларів США - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 заперечував правильність проведеного розрахунку суми заборгованості за кредитним договором, за клопотанням його представника ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.10.2016 року призначено по справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд запитань, зокрема щодо підтвердження видачі готівкових коштів за кредитним договором, правильність нарахування банком відсотків за кредитним договором, правильність зарахування та розподіл щомісячних платежів та суму заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, відсотках, комісії та пені станом на 03.01.2014 року.

Так, згідно висновку судово-економічної експертизи від 14.12.2017 року, проведеної експертом Шевченко О.П. ТОВ «Інститут судових експертиз» в межах наданих на дослідження матеріалів справи та додатних матеріалів не надається за можливе підтвердити або спростувати документами первинного і вторинного бухгалтерського обліку видачу кредиту в іноземній валюті готівкою через касу банку у сумі 30000 доларів США по кредитному договору укладеному ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, не надається можливим підтвердити або спростувати документально суму нарахованих відсотків, суму пені по даному кредитному договору, не надається за можливе обґрунтувати розподіл отриманих банком щомісячних платежів за період з 06.09.2007 по 03.01.2014 відповідно до умов кредитного договору. Не надається за можливе підтвердити або спростувати документально суму заборгованості по кредитному договору по тілу, відсотках, комісії та пені станом на 03.01.2014 року.

Експерт посилався на те, що потребує правової оцінки та виходить за межі компетенції експерта встановлення банком за кредитним договором за поточною заборгованістю за кредитом процентної ставки у розмірі 13,08 % річних. (т. 3 а.с.66-128).

При визначенні суми заборгованості за кредитним договором від 06 вересня 2007 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 станом на 03.01.2014 року апеляційний суд виходить з наступного.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_3 з часу укладення кредитної угоди (06 верес6ня 2007 року) належним чином виконувала взяті на себе зобов»язання, однак з 30.01.2008 року має заборгованість за відсотками, а з 01.02.2010 року позичальник має постійну прострочену заборгованість за тілом кредиту.

Таким чином факт виконання позичальником взятих на себе зобов»язань свідчить про те, що позичальник отримала кредитні кошти у сумі 30 000 доларів США.

Із змісту кредитного договору, зокрема п.7.1 вбачається, що погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється шляхом сплати позичальником в період з 24 по 29 число кожного місяця коштів (щомісячний платіж) у сумі 476,54 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

При порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, позичальник відповідно до п. 7.4 договору сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,43 % на місяць (тобто 29,16% річних) розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (т.1 а.с.28).

Крім того, згідно п. 2.3.1 договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 03.10.2008 року надіслав позичальнику ОСОБА_3 повідомлення про те, що у зв»язку із значним подорожчанням грошових ресурсів на світовому та українському фінансових ринках та підвищенням рівня облікової ставки НБУ з 8,5 до 12 відсотків банк змушений вимагати зміни умов кредитного договору, у зв»язку з чим починаючи з 29.11.2008 року відсоткова ставка за кредитним договором укладеним нею 05.09.2007 року складатиме 13,08 % на рік (т.1 а.с.30). Вказане повідомлення надіслано банком позичальнику рекомендованим листом що підтверджено долученим реєстром поштових відправлень (т.1 а.с.31-31).

Оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 328 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, то виходячи із того, що позичальник підписала кредитний договір з банком на визначених умовах, із позовом про визнання договору в цілому чи окремих його положень не зверталася, то колегія суддів приходить до висновку, що підвищення банком відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні відповідає умовам кредитного договору.

Разом з тим із розрахунку суми заборгованості за простроченими відсотками вбачається, що банк здійснював нарахування виходячи із відсоткової ставки 33,26 % річних, однак відповідно до п. 7.4 договору при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,43 % на місяць (тобто 29,16% річних) розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом, інших положень договір не містить, а тому заборгованість за простроченими відсотками слід визначити у сумі 13240,63 доларів США, а не 15102 доларів США.

Що стосується включення позивачем у розрахунок суми заборгованості за кредитним договором вимог про стягнення пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме пунктами 4.1 (т.1 а.с.27) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу але не менш 1 грн. за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктом 5.4 цього ж договору передбачена сплата штрафів (фіксована та процентна складова) як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань , передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про те, що включення позивачем у суму боргу за кредитним договором нарахованих пені та штрафів є необґрунтованим, тому при визначенні суми заборгованості слід взяти до уваги нараховану ПАТ КБ «Приватбанк» суму пені.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 борг по пені станом на 03.01.2014 року складає 13803,07 доларів США.

Частино третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи обставини справи, заборгованість позичальника за тілом та відсотками апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 20 000 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 03.01.2014 року для погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки становить 37569,63 (тридцять сім тисяч п»ятсот шістдесять де»ять) доларів 63 (шістдесят три) центи США, що за курсом 7.99 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 300181,34 грн, з яких 24329 доларів САША заборгованість за кредитом, 13240,63 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом) та 20000 грн пені за несвоєчасність виконання зобо»язання.

Відповідно до положень п.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян україни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Установлений даним Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності (Правова позиція,висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-483цс15).

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Що стосується вимог про виселення, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК України передбачено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Оскільки в іпотеку банку було передано житловий будинок АДРЕСА_1 в с. Рожнів Косівського району, який придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів ОСОБА_3, то відсутні підстави для виселення мешканців зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки з підстав застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У зв»язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Про часткове задоволення вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення вимог позивача, а саме задоволення позовної вимоги майнового характеру про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, то з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 5481 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 05 серпня 2014 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGA00000027 від 05 вересня 2007 року, що станом на 03.01.2014 року становить 37569,63 (тридцять сім тисяч п»ятсот шістдесять дев»ять) доларів 63 (шістдесят три) центи США, що за курсом 7.99 грн відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.01.2014 року складає 300181,34 грн, з яких 24329 доларів САША заборгованість за кредитом, 13240,63 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом) та 20000 грн пені за несвоєчасність виконання зобов»язання - звернути стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 в с. Рожнів, Косівського району, Івано-Франківської області, загальною площею 105.3 кв. м., житловою площею 67 кв.м. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, за ціною встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 5481 (п»ять тисяч чотириста вісімдесят одну тисячу) гривень сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2018 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин