Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 308/4932/16-ц

провадження № 61-17129св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року у складі судді: Монич О. В. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі ICTV в телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» вийшов сюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», в якому ОСОБА_1 шляхом дачі інтерв'ю поширила відомості, які не відповідають дійсності та ганьблять ділову репутацію Чопського прикордонного загону.

Зокрема, у цьому сюжеті вказувалося про розподіл службового житла, в 40-квартирному будинку за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_1 зазначила, що її чоловік майор ОСОБА_2 проходить службу в Чопському прикордонного загоні на посаді начальника вогневої підготовки відділення підготовки персоналу відділу персоналу, брав участь в проведенні АТО, та має статус учасника бойових дій. Також, зазначала, що її сім'я проживає в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, Ужгородського району, яке не має статусу «житлове» та знаходиться в непридатному для проживання стані.

ОСОБА_1 зазначала, що надати статус «житлове» приміщенню за адресою АДРЕСА_1, Ужгородського району зареєструватись майору ОСОБА_2, та зареєструвати за вказаною адресою членів сім'ї йому заважає керівництво прикордонного загону, яке вчиняє всілякі перешкоди. Майору ОСОБА_2, при розподілі новозбудованого будинку за адресою АДРЕСА_3, Ужгородського району запропонували квартиру АДРЕСА_1 яку потім незрозумілим чином розподілили заступника начальнику штабу Чопського прикордонного загону. За отримані квартири люди нібито платили по 3 000 дол. США і саме тому їх сім'я і не отримала вказане житло. Після неодноразових звернень сім'ї ОСОБА_2 запропонували ще гіршу квартиру, ніж та, в якій вони проживають зараз. ОСОБА_1 зазначила, що керівництво Чопського прикордонного загону вживає всіх заходів не для «покращення» житлових умов сім'ї ОСОБА_1, а для їх «погіршення». Належне житлове забезпечення отримує лише керівництво загону.

Позивач вважав, що ці факти не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію Чопського прикордонного загону. Відповідач безпідставно звинувачує керівництво Чопського прикордонного загону у здійсненні корупційної діяльності, яка суперечить вимогам чинного законодавства та інтересам військовослужбовців загону.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_1 публічно спростувати неправдиву інформацію викладену ІНФОРМАЦІЯ_4 на телеканалі ICTV в телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» в сюжеті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_3».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не вказав у який спосіб має бути спростована інформація та не конкретизував яка саме інформація порочить ділову репутацію та яку необхідно спростувати. Крім того позивач не заявив жодних вимог до телеканалу ICTV і не скористався цим правом згідно статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2017 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку і підстав для скасування рішення немає.

У березні 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження інформації, яка висвітлена у телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2», і суди не надали оцінку доказам, які надані позивачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 надала заперечення на касаційну скаргу, в якій просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржені рішення залишити без змін.

Заперечення мотивовані тим, що позивачем не доведено факту поширення недостовірної інформації відповідачем, а також не залучено до участі у справі телеканал «ICTV».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на телеканалі ICTV в телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» вийшов сюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», де ОСОБА_1 дала інтерв'ю в якому вказувалося про розподіл службового житла, в 40 квартирному будинку за адресою АДРЕСА_2

ОСОБА_1 зазначила, що її чоловік майор ОСОБА_2 проходить службу в Чопському прикордонного загоні на посаді начальника вогневої підготовки відділення підготовки персоналу відділу персоналу, брав участь в проведенні АТО, та має статус учасника бойових дій, зазначала, що її сім'я проживає в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, Ужгородського району, яке не має статусу «житлове» та знаходиться в непридатному для проживання стані. Надати статус «житлове» приміщенню за адресою АДРЕСА_1, Ужгородського району зареєструватись майору ОСОБА_2, та зареєструвати за вказаною адресою членів сім'ї йому заважає керівництво прикордонного загону, яке вчиняє всілякі перешкоди. Майору ОСОБА_2, при розподілі новозбудованого будинку за адресою АДРЕСА_3, Ужгородського району запропонували квартиру АДРЕСА_1 яку потім незрозумілим чином розподілили заступника начальнику штабу Чопського прикордонного загону. За отримані квартири люди нібито платили по 3 000,00 дол. США і саме тому їх сім'я і не отримала вказане житло. Після неодноразових звернень сім'ї ОСОБА_2 запропонували ще гіршу квартиру, ніж та, в якій вони проживають зараз. ОСОБА_1 зазначила, що курівництво Чопського прикордонного загону вживає всіх заходів не для «покращення» житлових умов сім'ї ОСОБА_1, а для їх «погіршення». Належне житлове забезпечення отримує лише керівництво загону.

При відмові у задоволенні позову суди зробили висновок, що позивач не вказав у який спосіб має бути спростована інформація та не конкретизував яка саме інформація порочить ділову репутацію та яку необхідно спростувати. Також позивач не заявив жодних вимог до телеканалу ICTV і не скористався цим правом згідно статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень).

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Згідно частини першої статті 11 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У пунктах 14, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.

Встановивши, що позивач не вказав інформація яку необхідно спростувати та не заявив жодних вимог до телеканалу ICTV, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат