Провадження № 22-ц/810/335/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Стахової Н.В.; Яреська А.В.

за участю секретаря Сінько А.І.

участники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Куземівська сільська рада Сватівського району Луганської області

третя особа - Відділ у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 24 вересня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, третя особа - Відділ у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, третя особа - Відділ у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, позивач доводиться племінником померлому та проживав з ним однією сім'єю. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді належної йому на праві власності земельної ділянки згідно Державного акту на праві власності на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 1,8000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та просив визнати право на спадщину за законом після померлого, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ярське, Міловськкого району, Луганської області, на день смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою: с. Куземівка, Сватівський район, Луганська область, на майно, що належало спадкодавцеві на праві приватної власності, тобто на зазначену земельну ділянку.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 24 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, третя особа - Відділ у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто позивачу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник позивача звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Просила ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що розмір судового збору визначений ним на основі вартості земельної ділянки, відповідно до Державного акту НОМЕР_2, станом на 30.08.2018 року, яка становить 48740 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою відділу у Сватівському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області 778/111-18 від 04.09.2018 року (а.с. 9).

Учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, про час та місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визнаючи позовну заяву неподаною і повертаючи її позивачу суд першої інстанції виходив з того, що ним не були усунені недоліки зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а саме не була проведена оцінка майна, право власності на яке позивач просить суд визнати за ним, не визначена ціна позову на момент розгляду справи. Суд в своїй ухвалі про залишення позову без руху зазначив що із позовної заяви вбачається, що за оформленням свого права на спадок позивач звертався до першої Сватівської державної нотаріальної контори та отримав відмову через те, що у нього немає докумемента на право власності на земельну ділянку, що належить спадкодавцеві. Однак, з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою, в якій просить винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, оскільки у нього відсутній документ, що посвідчує право власності. Отже, з даної постанови не вбачається, що позивач звертався із заявою саме про прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки розмір судового збору визначений позивачем на основі вартості земельної ділянки, що зазначено в позовній заяві є доводом апеляційної скарги.

Крім того, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції не звернув уваги на роз'яснення п.2 (абз.4) та п.7 (абз. 4) постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якими передбачено, що, суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Також суддею першої інстанції не враховано положення п.16 ч.2 ст.197 ЦПК України, якою передбачено, що у підготовчому засіданні суд встановлює порядок з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

За таких обставин суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам. Доводи апеляційної скарги стосовно несвоєчасного отримання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не відповідають матеріалам справи (а.с.18). Однак, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта стосовно порушення судом норм права, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 24 вересня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.11.2018 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді: Н.В. Стахова

А.В. Яресько