Справа №: 398/1331/18
провадження №: 2/398/1537/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" вересня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Крімченко С.А.,

при секретарі Куліковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Встановив:

ПАТ КБ « Приватбанк» , яке згідно до наказу Мінфіну України № 519 від 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк ( АТ КБ « Приватбанк» ) звернулося в суд з позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідача в сумі 24797,80 грн. та судових витрат в розмірі 1762 грн. судового збору .

Позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.08.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту , встановленого Банком , відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» , « Правилами користування платіжною карткою» та « Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви.

Відповідач в порушення умов договору несвоєчасно сплачував заборгованість по кредитному договору, тому виникла прострочена заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року складає 24797,80 грн. у тому числі по:

Кредиту - 3592 грн. 71 коп.

Процентам - 16880 грн. 00 коп.,

пеня та комісія - 2668 грн. 05 коп.,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. - штраф ( фіксована частина ),

- 1157, 04 грн. ( процентна складова ).

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності та заперечення на позовну заяву, які є по суті відзивом.

В заяві про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 зазначає, що з наданого банком розрахунку за договором б/н від 19.08.2011 р. вбачається, що 26.11.2012 р. виникла заборгованість за кредитом в розмірі 3592,71 грн. Тобто, з грудня 2012 р. позивач знав про своє порушене право, проте не заявляв про це. Саме з цього часу і починається перебіг строку позовної давності щодо основного зобовязання, відсотків за користування кредитом , неустойки та інших передбачених договором сум. З вказаним позовом позивач мав звернутися у строк до грудня 2015 р.Тому просить застосувати позовну давність до вимог позивача.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заперечення на позовну заяву, які є по суті відзивом. Відповідач зазначає, що одностороння зміна банком тарифів та інших невідємних частин Договору як вказано в п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг суперечить приписам ст. 525 ЦК України, де вказано, що одностороння зміна умов зобовязання не допускається, це можливо лише за згодою сторін (с. 651 ЦК України). Анкета-заява від 19.08.2011 року не має силу договору, не містить в собі будь-яких умов щодо права стороною односторонньої зміни умов договору.

При підписанні анкети-заяви , його, відповідача не було ознайомлено з Умовами чи правилами Банку. Зазначив, що він користувався послугами Банку з 2008 року. ОСОБА_2 видав йому зарплатну картку, оскільки підприємство на якому він працював обслуговувалось у цьому відділенні Банка, а через деякий час йому було запропоновано видати кредитну картку з лімітом в 1000 грн. Приблизно за рік ліміт було збільшено до 3000 грн. Банківська кредитна картка, яку було видано Позивачем, кожного року перевиготовлялась, він отримував нову кредитну картку, попередньо здавши представнику Банка стару кредитну картку і оформляв анкету-заяву. 19.08.2011 року ним було оформлено анкету-заяву, після спливу дії картки через рік, нову кредитну картку він, відповідач, не отримав.Таким чином, на момент подачі позову до суду договір кредитної картки припинив свою дію, оскільки день виконання основного зобовязання настав 19.08.2012 року. Для продовження користування послугами Банка, він, Відповідач повинен був в 2012 році отримати перевиготовлену кредитну картку. 25.06.2012 року року він звільнився з роботи за власним бажанням та відповідно припинив використовувати зарплатну та кредитну картки.Просить відмовити в позові.

Представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду 15.08.2018 р. відповідь на заперечення відповідача, що по суті є відповіддю на відзив та направлено копію для відповідача, що підтверджується копією реєстру відправки рекомендованих листів.В відповіді на відзив , представником позивача зазначено, що ними надана до суду копія анкети-заяви від 19.08.2011 року з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді....Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, де зазначено що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.З наданої банком до суду виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за договором , а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.Заборгованість Відповідача підтверджується випискою по рахунку відповідача , який знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.Клієнт на сьогоднішній день не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення Відповідача являються необґрунтованими.Стосовно строку дії договору та кредитної картки звернута увага суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.Згідно Умов та Правил картковий рахунок це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Платіжна картка спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта . Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта.Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Враховуючи викладене представник АТ КБ «Приватбанк» просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з»явився, про час розгляду справи повідомлений , в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та підтримання позовних вимог .

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних у його запереченнях , просив застосувати строк позовної давності. В судовому засіданні визнав, що ним дійсно була підписана анкета-заява від 19.08.2011 року, яка знаходиться при матеріалах справи.Також відповідач не заперечив, що він користувався платіжною картою, знімав з неї кошти.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання .

Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 19.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який складався із анкети - заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За цим договором позивач надав відповідачу на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого визначена в розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Наведене підтверджується випискою з рахунку, розрахунком заборгованості.

Як вбачається із анкети-заяви від 19.08.2011 року, вона містить пункт наступного змісту : «Я згоден (на), що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився /ась/ та згоден/а/ з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка , які були надані мені в письмовому вигляді».

Під час укладення договору від 19.08.2011 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін.

Отже, доведеним є факт, що 19.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким він отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку ОСОБА_1 підтвердив у анкеті-заяві, власноручно підписавши її.Не заперечив даний факт відповідач і в судовому засіданні.

Згідно направленої ПАТ КБ «Приватбанк» на запит суду (ВХ.№ 10705 від 14.06.2018 р.) разом з випискою по рахунку ОСОБА_1 інформації, встановлено, що ОСОБА_1 було видано кредитну картку № 446499. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № 446499 , оформленої на ОСОБА_1, 17.08.2012 р. встановлено кредитний ліміт 4000 грн., 11.02.2018 р. знижено кредитний ліміт до 3600 грн. Строк дії картки до 31 травня 2016 року. На підтвердження отримання кредитної картки представником позивача надано фото відповідача з кредитною картою.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав взяту суму кредитного ліміту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2018 року складає 24797,80 грн. у тому числі по:

Кредиту - 3592 грн. 71 коп.

Процентам - 16880 грн. 00 коп.,

пеня та комісія - 2668 грн. 05 коп.,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. - штраф ( фіксована частина ),

- 1157, 04 грн. ( процентна складова ).

Із розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитом, останній платіж здійснено 03.09.2015 року .

Строк дії карткового рахунку № 446499 встановлений по 31 травня 2016 року .

Доказів того, що відповідач звертався до Банку із заявою про припинення дії договору та закриття рахунку суду не надано.

Позивач звернувся до суду з позовом 19.04.2018 року, тобто у межах трьохрічного строку, рахуючи як від кінцевого строку дії банківської карти так і від останнього платежу за кредитними зобов'язаннями, не пропустивши строку позовної давності.

Відповідач в судовому засіданні припускає про можливість примусового списання банком боргу у вересні 2015 року з невідомого рахунку , оскільки добровільно кошти не сплачував, а тому вважає, що відбулося списання коштів без його волевиявлення із іншого карткового рахунку.

Проте, відповідач дії позивача щодо примусового списання коштів з іншого карткового рахунку в рахунок заборгованості за кредитним договором не оскаржував, доказів про їх спростування не надав, а тому суд не може обґрунтовувати свої висновки на припущеннях.

Відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відсотки за користування кредитними коштами стягуються в межах строку позовної давності з 31.03.2015 року по 31.03.2018 року в сумі 3233грн.42 коп.( 3592.71/100х30=1077.81 грн. відсотки в рік . 1077.81 /365х1095= 3233.42 грн.

Встановлено, що банком у розрахунку заборгованості відповідача за вищезазначеним договором нарахована комісія у розмірі 2668 грн. 05 коп. (розрахунок заборгованості а.с.6-7).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо),або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд зазначає, що згідно позиції, викладеної у правовому висновку Верховного Суду України по справі №6-1746цс16 від 16.11.2016 року зазначено наступне: «Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають право встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме, за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним».

В даному випадку, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог банку щодо стягнення комісії в сумі 2668 грн. 05 коп.

Суд вважає за можливе відмовити в стягненні комісії та штрафів в зв»язку з необґрунтованістю розрахунків.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог , тобто в сумі 485 грн. 02 коп. (6826 грн. 13 коп (розмір задоволених позовних вимог)/ 24797,80 грн. (розмір позовних вимог, які просив стягнути позивач) х 1762 грн.).

Керуючись ст. 526 ,625 , 1050 ,1048 ЦК України , ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (код за , місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого: ІНФОРМАЦІЯ_2) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість по кредитному договору в розмірі 6826 грн. 13 коп., яка складається з тіла кредиту 3592грн.71 коп. та заборгованості по процентам - 3233грн.42 коп., а також судові витрати у розмірі 485 грн. 02 коп. судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 10 вересня 2018 року.

Суддя С.А.Крімченко