Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача Гаркавенка І.Г.,

представника третьої особи Погодічевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа: Державна іпотечна установа про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2016 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.04.2008 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким отримав у кредит 809 000 грн. В якості забезпечення виконання зобов'язань у цей же день було укладено договори іпотеки та поруки.

20.06.2008 року відповідач уклав договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним, іпотечним договором та договором поруки були передані Державній іпотечній установі.

Позивач зазначає, що дізнався про укладання договору відступлення права вимоги лише у вересні 2016 року. Вважає такий договір незаконним, оскільки відповідно до п. 5.1.3 кредитного договору та п. 3.2 оскаржуваного договору відступлення права вимоги відповідач повинен був протягом 5 днів письмово повідомити позичальника про відступлення права вимоги.

Також позивач зазначає, що оскаржуваний договір суперечить ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту.

Крім того, зазначає, що такі дії відповідача є нечесною підприємницькою практикою в розумінні пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 1-6 частини 2, частини 4, пунктів 1-4 частини 5 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", тоді як правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Посилаючись на те, що договір відступлення права вимоги від 20.06.2018 року є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки його зміст суперечить актам цивільного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 1207/08 від 20.06.2008 року, укладений між ВАТ "Родовід Банк" та Державною іпотечною установою.

02.06.2017 ухвалою Подільського районного суду м.Києва із занесенням до журналу судового засідання було вирішене питання про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи Державної іпотечної установи.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржуваний договір відповідає вимогам закону, його укладенням не порушені права позивача як боржника. Крім того, просив застосувати строк позовної давності до даних правовідносин та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском трирічного строку на звернення до суду. Посилався на те, що про укладення оскаржуваного договору позивачу стало відомо відразу після його укладення. Зокрема, вже у 2009 році ОСОБА_4 укладав договір страхування майна, переданого в іпотеку, при цьому, вигодонабувачем за договором вже зазначалася Державна іпотечна установа. Вказував, що позивач вводить в оману суд, зазначаючи про те, що про порушення свого права дізнався лише в 2016 році, оскільки вже в 2013 році було ухвалене рішення за позовом Державної іпотечної установи про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за договором про іпотечний кредит (а.с.127-132).

Представник третьої особи Державної іпотечної установи у своїх запереченнях на позовну заяву зазначив, що оскаржуваний договір було укладено згідно з вимогами ст. 512-514, 516 ЦК України. Позивач був повідомлений про відступлення права вимоги. Факт застосування до позивача нечесної підприємницької практики є недоведеним з огляду на те, що ПАТ «Родовід Банк» листами від 03.08.2012 №34-11-б.б./4997 та 34-11-б.б./4998 повідомив ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 про відступлення права вимоги до Державної іпотечної установи.

Крім того, у п.8.1.Договору про іпотечний кредит позивача було повідомлено про те, що права вимоги за договором можуть бути відступлені Державній іпотечній установі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечували із зазначених вище підстав, у задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 77.2/СЖ-132.08.01, за яким ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в сумі 809 000 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника 29.04.2008 року між ОСОБА_6 та Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", було укладено договори іпотеки № 77.2/СЖ-132.08.01 та поруки № 77.2/СЖ-132.08.01.

Відповідно до п. 8.1 договору про іпотечний кредит Позичальника проінформовано та він згоден, що права вимоги за цим договором про іпотечний кредит можуть бути передані у заставу або відступлені Державній іпотечній установі.

20.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 1207/08, за яким Банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 77.2/СЖ-132.08.01, що був укладений 29.04.2008 року між ОСОБА_4 та відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги відбулося у відповідності до вимог цивільного законодавства України.

При цьому, при укладенні оспорюваного договору кредитором було дотримано його умов щодо повідомлення боржника про відступку права вимоги.

Так, 09 серпня 2012 року ПАТ «Родовід Банк» направив ОСОБА_4 повідомлення № 34-11-б.б./4997 від 03.08.2012 про те, що між Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк", та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 1207/08, за яким Банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит № 77.2/СЖ-132.08.01, що був укладений 29.04.2008 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством "Родовід Банк" (а.с. 87-89), чим дотримався встановленого п.5.1.3 кредитного договору та п. 3.2 оскаржуваного договору відступлення права вимоги 5 денного строку на письмове повідомлення позичальника про відступлення права вимоги (а.с. 114).

В той же час, частину 13 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", на яку посилається позивач не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки цю статтю доповнено частиною тринадцятою згідно із Законом № 3795-VI від 22.09.2011. При цьому оскаржуваний договір було укладено в 2008 році.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Посилання позивача на п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів" є необґрунтованим, оскільки оскаржуваний договір уступки права вимоги не обмежив прав споживача на одержання ним інформації про продукцію.

Посилання позивача на ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин, є необґрунтованим, оскільки оскаржуваний договір уступки права вимоги не змінює характеристик послуги, що була надана споживачеві, а також не змінює змісту та обсягу прав та обов'язків позивача.

Будь-яких обставин, які свідчили б про прояв недобросовісної конкуренції або вводили споживача в оману, позивачем наведено не було.

Суд приймає до уваги ті обставини, що позичальник був обізнаний про відступлення права вимоги за його кредитом Державній іпотечній установі, оскільки 29.04.2008 року ОСОБА_4 був укладений договір страхування переданого в іпотеку майна № 418 КВ, де вигодонабувачем був первісний кредитор - ВАТ "Родовід Банк" (а.с. 133). Проте, 28.05.2009 року, 03.08.2010 року, 28.12.2011 рокуп укладав договори страхування переданого в іпотеку майна, де вигодонабувачем вже була зазначена Державна іпотечна установа (а. с. 136, 139, 141). Разом з тим, суд не надає правової оцінки заявам відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими по суті.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 513, 513, 516 ЦК України, ст. 4, 11, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів" ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні його позову про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №1207,08, укладеного 20 червня 2008 року між Державною іпотечною установою та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лишу вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 19 листопада 2018 року.

Суддя Т. В. Войтенко