Справа № 536/281/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Дяденко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 «Вересень» до ОСОБА_2 про визнання окремої частини правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 «Вересень» 21 лютого 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання окремої частини правочину недійсним посилаючись, що 01 вересня 2008 року між ними та спадкодавцем ОСОБА_3 власником земельної ділянки площею 3,60 га, кадастровий номер :02:000:0117, було укладено Договір оренди земельної ділянки № 84 , зареєстрований у Кременчуцькому районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що 05 травня 2010 року зроблений запис за № 09, строк дії якого 10 років. Спадкоємець ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 «Вересень» про визнання зазначеного договору оренди земельної ділянки розірваним та зобовязання її повернути, невірно розтлумачивши п. 36 даного договору, який на її думку містить можливість одностороннього розірвання, не обумовлюючи таке розірвання настанням будь-яких подій та умов. Зазначили, що при укладенні договору даним пунктом сторони додатково обумовили визначене законом право кожної сторони договору на його розірвання при настанні умов визначених ст.ст. 24, 25 Закону України «Про орендну землі» та настанні обставин визначених пунктами 34, 35 договору, а не за бажанням однієї із сторін. Оскільки чинне законодавство не передбачає розірвання договору в односторонньому порядку, то п.36 договору суперечить не тільки пунктам 34, 35 оспорюваного договору, але й ст.ст. 24, 25, 31 Закону України «Про орендну землі» та ст. 291 ГК України.

Просили визнати недійсним п.36 Договору оренди земельної ділянки № 84 від 01 вересня 2010 року.

Позивач ОСОБА_1 «Вересень» в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовою розпискою про отримання судової повістки, з заявою про відкладення або розгляду справи у їх відсутність до суду не зверталися, причини неявки не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, в задоволенні позову відмовити враховуючи наданий нею відзив.

В відповідності до ч.5 ст.223, п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача, повідомленого належним чином, в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки позивач ОСОБА_1 «Вересень» 05 вересня 2018 року та 27 листопада 2018 року в судові засідання свого представника не направили, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, то у відповідності до ч.3 ст.131 ЦПК України, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин, заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 «Вересень» до ОСОБА_2 про визнання окремої частини правочину недійсним залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцять днів з дня її проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

СуддяОСОБА_4