Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 21 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 368 000,00 грн. на строк до 21 лютого 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою. На теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики. У зв'язку з наведеним позивач просить про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 368 000,00 грн., пеню за прострочення виконання зобов'язань за користування позикою за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року у розмірі 1 258 560,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 650,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 368 000,00 грн. та пеню у розмірі 1 258 560,00 грн.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

21 лютого 2018 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 368 000,00 грн. на строк до 21 березня 2018 року (а.с. 6).

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 21 лютого 2018 року у розмірі 368 000,00 грн.

Підставою для задоволенні позовних вимог позивачем зазначено про неповернення відповідачем позики у строки зазначені у договорі.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк, а також доказів, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки позика не погашена, внаслідок чого з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 368 000,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за користування позикою за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року у розмірі 1 258 560,00 грн.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договором позики передбачено, що за порушення зобов'язань в частині повернення коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати ОСОБА_2 зобов'язався сплатити пеню в розмірі 2 % за кожен день невиконання зобов'язань, від суми боргу.

Судом перевірено розрахунок пені за прострочення виконання зобов'язань за користування позикою за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року та встановлено, що розмір пені становить у розмірі 1 258 560,00 грн. виходячи з такого розрахунку - 368 000,00 грн. х 2 % (пеня відповідно до Договору позики) х 171 (кількість днів прострочки).

Тому, за встановлених обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року у розмірі 1 258 560,00 грн. підлягають задоволенню повністю.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 650,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

23 липня 2018 року між позивачем та адвокатом Адвокатським об'єднанням «Меркурій-8» було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 14, 15, 16).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру гонорару у сумі 5 650,00 грн., а також доказів оплати вартості гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 650,00 грн. задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню повністю: стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, проживаючого за адресою: 02092, АДРЕСА_1, суму боргу за договором позики від 21 лютого 2018 року у розмірі 368 000 (триста шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. та пеню за прострочення виконання зобов'язань за користування позикою за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року у розмірі 1 258 560 (один мільйон двісті п'ятдесят вісім тисяча п'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 8 810 грн. 00 коп. (а.с.36), відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 8 810,00 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, проживаючого за адресою: 02092, АДРЕСА_1, суму боргу за договором позики від 21 лютого 2018 року у розмірі 368 000 (триста шістдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. та пеню за прострочення виконання зобов'язань за користування позикою за період з 21 березня по 07 вересня 2018 року у розмірі 1 258 560 (один мільйон двісті п'ятдесят вісім тисяча п'ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, понесених на правову допомогу, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3, проживаючого за адресою: 02092, АДРЕСА_1, витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна