Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 760/4415/16-ц

провадження № 61-7050св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Задорожня Тетяна Андріївна,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 рокуу складі судді Лазаренко В. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Панченка М. М., Борисової О .В., Ратнікової В. М.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 27 червня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 10-29/7645, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 97 750 дол. США., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 червня 2033 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість станом на 18 лютого 2016 року, яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту - 97 197,17 дол. США, що в гривневому еквіваленті 2 597 468,89 грн; суми заборгованості за процентами - 75 375,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті 2 014 247,53 грн; пені за несвоєчасну сплату платежів за тілом кредиту - 2 516,79 дол. США, що в гривневому еквіваленті 67 258,09 грн; пені за несвоєчасне погашення процентів - 25 207,80 дол. США, що в гривневому еквіваленті 673 645,79 грн, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути указану заборгованість на користь банку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, визнав зазначені позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» обґрунтованими, проте, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з відповідними вимогами.

У листопаді 2016 рокуПАТ «Укрсоцбанк»подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статей 254, 256, 261, 525, 526, 610, 612 ЦК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, 27 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 10-29/7645, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 97 750 дол. США, зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 13,5 % річних, з кінцевим терміном погашення не пізніше 27 червня 2033 року.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язувався погашати кредит шляхом сплати ануїтетних платежів на транзитний рахунок № 0156 у Воскресенському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсобанк» (ПАТ «Укрсоцбанк»).

Згідно з пунктом 4.1 Договору, у разі прострочення термінів сплати ануїтетних платежів, визначених пунктом 1.1.1 цього договору, а також комісій, передбачених умовами договору, позичальник зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період такого прострочення.

Таким чином, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до статті 1054 ЦК України полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Оскільки боржник не виконував свої договірні зобов'язання з погашення кредиту та відсотків, у відповідача перед банком утворилася заборгованість у розмірі 200 294,81 дол. США, що за курсом НБУ на момент звернення до суду складало 5 352 620,29 грн, та яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту - 97 197,17 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 597 468,89 грн; суми заборгованості за процентами - 75 375,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 2 014 247,53 грн; пені за несвоєчасну сплату платежів за тілом кредиту - 2 516, 79 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 67 258,09 грн; пені за несвоєчасне погашення процентів - 25 207,80 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 673 645,79 грн.

Так, згідно з положеннями статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п'ятої цієї статті за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом установлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 01 липня 2011 року, а тому за пунктом 4.4 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 30 вересня 2011 року.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина друга та четверта статті 267 ЦК України).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що строк виконання основного зобов'язання було змінено на 30 вересня 2011 року, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у березні 2016 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених у справі обставин, не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, тому не дають підстав для скасування судових рішень у справі, які ухвалені з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило