Єдиний унікальний номер 240/110/18 Номер провадження 22-ц/4804/264/18
Суддя-доповідач Жданова В.С. Єдиний унікальний номер 240/110/18
Категорія 39 Номер провадження 22-ц/4804/264/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Жданової В.С. (суддя-доповідач),

суддів: Азевича В.Б., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря судового засідання Кіпрік Х.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року у цивільній справі № 240/110/18 (суддя Щербак Ю.В.) за позовом ОСОБА_3 до Олександрівської селищної ради, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, визнання незаконним та скасування рішення Олександрівської селищної ради, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до Олександрівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування. Заявлений позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_6, після смерті якої залишилось спадкове майно - земельна ділянка, площею 4,9305 га, кадастровий номер: НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем померлої був її син (його батько) ОСОБА_7, який спадщину не прийняв та помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач вказує, що він є спадкоємцем п'ятої черги за законом, на день смерті спадкодавця був неповнолітнім, тому спадщину прийняв відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. За його скаргою рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 25 липня 2014 року про визнання спадщини відумерлою скасовано ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.10.2016 року, заяву прокурора Олександрівсього району залишено без розгляду. Рішенням Олександрівської селищної ради «Про виділення та передачу земельної частки (паю) з комунальної власності у приватну власність» № 7/9-166 від 4 жовтня 2016 року спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_5. Таке рішення позивач вважає незаконним, оскільки спірна земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі державного акта серії НОМЕР_2, зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 17 березня 2006 року за № НОМЕР_3, який вона не отримала. Вважає, що відповідач на мав права розпоряджатися спірною земельною ділянкою площею 4,9305га, кадастровий номер НОМЕР_1, просив визнати за ним право власності на цю ділянку в порядку спадкування.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Олександрівської селищної ради та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та скасування рішення Олександрівської селищної ради відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що спірна земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі державного акту НОМЕР_4 за кадастровим номером НОМЕР_1, який нею отриманий не був. Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не набула право власності на земельну ділянку, оскільки державний акт не отримувала та своє право власності не зареєструвала, є помилковим. Та обставина, що ОСОБА_6 за час життя не отримала правовстановлюючий документ не є визначальним для визнання права власності на ділянку за спадкодавцем. Вважає, що право власності ОСОБА_6 набула, тому він є спадкоємцем на її майно. Він мав намір завершити приватизацію земельної ділянки, але в задоволенні позову було відмовлено. Висновок суду про те, що ОСОБА_6 була власником земельної частки (паю) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого 31.07.1996 року спростовується виготовленим державним актом НОМЕР_4. На день прийняття рішення районною адміністрацією про передачу спірної земельної ділянки із комунальної власності у приватну власність від 04.10.2016 р. у відповідача не було правових підстав розпоряджатися цією ділянкою. Помилкою є те, що ОСОБА_5 була передана земельна ділянка, право власності на яку було зареєстровано за іншою особою ( ОСОБА_6.)

В судовому засіданні Донецького апеляційного суду представник позивача - адвокат ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідачів Олександрівської селищної ради та ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_6; ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_7. У червні 2016 року позивач звернувся до Олександрівської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадковим прав, оскільки вважав, що після смерті батька відкрилась спадщина у виді права на земельну частку (пай), розміром 6,1 умовних кадастрових гектарів, посвідчене сертифікатом серії НОМЕР_5, виданого 31 липня 1996 року, яку останній успадкував після смерті ОСОБА_6 Відповідно до витягу із спадкового реєстру від 18 квітня 2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, не відкривалась. ( а.с. 110).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадщина не прийнята, позивач є онуком та спадкоємцем померлої п'ятої черги спадкування, відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України, за якою у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не набула право власності на земельну ділянку, оскільки відповідний Державний акт на землю за час життя нею отриманий не був. Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_6, виданого 31 липня 1996 року головою Олександрівської районної державної адміністрації на підставі розпорядження від 23 липня 1996 року № 350р., ОСОБА_6 належало право на земельну частку (пай) у землі КСП «Україна» Олександрівського району Донецької області, розміром 6,1 умовних кадастрових гектарів, що надає спадкоємцям право вимоги на відведення земельної ділянки із земель запасу.

Мотивуючи відмову в задоволенні позовних вимог стосовно скасування рішення Олександрівської селищної ради про передачу ОСОБА_5 у власність земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 права власності на вказану земельну ділянку не набула, а сертифікат на земельну частку ( пай) та витягнути нею 14.07.2005 року при жеребкуванні лот №293 із визначенням ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 не є належними документами, які підтверджує про право власності особи на земельну ділянку.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам діючого цивільного законодавства.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є онуком померлої ОСОБА_6 і в силу ст. 1265 ЦУК України віднесений до спадкоємців п'ятої черги за законом, до якої віднесені інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

В мотивування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що його бабка ОСОБА_6 за час життя набула право власності на спірну земельну ділянку, але державний акт на землю не отримала в силу невідомих причин, тому до нього як спадкоємця п»ятої черги переходить право власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку.

Такі доводи позивача є неспроможними, оскільки не ґрунтуються на вимогах діючого земельного та цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції Земельного Кодексу від 14.12.2004 р. та в редакції Земельного кодексу від 09.02.2006 року), якою врегульоване питання щодо набуття права власності на земельну ділянку за час життя спадкодавця ОСОБА_6 визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_6, виданого 31 липня 1996 року на підставі розпорядження від 23 липня 1996 року № 350р. належало право на земельну частку (пай) у землі КСП «Україна» Олександрівського району Донецької області, розміром 6,1 умовних кадастрових гектарів.

На загальних зборах власників сертифікатів КСП «Україна» 14.07.2005 року відбулося жеребкування, за наслідком якого ОСОБА_6 витягла лот із зазначенням номеру ділянки №293. 17.03.2006 року, після чого на її ім'я був виготовлений державний акт на вказану земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, який вона за час життя не отримала (13.10.2006 р.)

Розділ книги 1АА 007399 Записи державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб ( а.с. 115) містить інформацію про те, що 17.03.06 р. було виготовлено 28 актів, але п'ять осіб (серед яких ОСОБА_6 ) державні акти не отримали у зв'язку з чим попередні записи були скасовані.

Згідно повідомлення в.о. начальника Держгеокадастра Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області , згідно книги реєстрації державних актів, що велась ДП «Центр державного земельного кадастру», ОСОБА_6 не отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку, реєстрація права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_6 відсутня.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 не набула право власності на земельну ділянку є вірним та перебуває у відповідності до вимог ст.125 Земельного кодексу, яким визначено, що право власності набувається лише внаслідок отримання державного акту на землю, який ОСОБА_6 отриманий не був.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 є власником сертифіката на право на земельну частку ( пай), такий сертифікат вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Позивач ОСОБА_3, який після смерті ОСОБА_6 успадкував право на земельну частку (пай), не позбавлений права на виділ земельної ділянки в натурі.

Рішення Олександрівської селищної ради від 04.10.2016 року про виділення та передачу частки ( паю) з комунальної власності у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 не порушує права позивача, оскільки спірна земельна ділянка спадкодавцю ОСОБА_6 не належала і у спадкоємця ОСОБА_10 не виникло права на цю ділянку в порядку спадкування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив правовідносини, що склалися між сторонами, та правову норму, яка підлягає застосуванню; мотивував оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи; мотивував відхилення доказів, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для висновку про порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст.263 ЦПК України, підстав для його скасування не встановлено. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне рішення складено 22 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач В.С. Жданова.