Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.01.1999 року, неповнолітніх дітей не мають, на даний час сім'я розпалася, через конфліктні ситуації, сім'я існує формально, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому позивач просив розірвати шлюб.

Позивач позов підтримав.

Відповідач позов не визнала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони 05.01.1999 року зареєстрували шлюб. Сторони мають повнолітнього сина, який проживає окремо. Наведене підтверджується матеріалами справи .

Позивач зазначив, що спільне життя з ОСОБА_2, чи примирення не можливе.

Відповідач підтвердила, що сімейне життя існує формально, у подружжя не має нічого спільного, сторони чужі один одному люди, але відповідач позов не визнає, бо не має свого житла і вимушена жити з позивачем в одному помешканні.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні.

Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Відповідач просила залишити прізвище «ОСОБА_1».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 110, 112,113 СК України, 10,19,130,137,14,258,263,264,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 05.01.1999 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис № 3 - розірвати.

Прізвище відповідача залишити «ОСОБА_1».

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяО. Я. Ярмола