ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1145/18 Справа № 188/1722/17 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Петропавлівського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, -
В С Т А Н О В И Л А:
14 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України (а.с.2-4).
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року заявлені вимоги задоволені. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, на території України станом на 13.11.1991 (а.с.45-46).
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Петропавлівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі (а.с.50-52).
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України може бути визнано громадянином України та документовано паспортом громадянина України осіб відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 3 та ч. 4 ст. 3 Закону України Про громадянство України, проте ОСОБА_1 не підтверджено жоден факт.
Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи заявлені вимоги суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Олефірівка Петропавлівського району, Дніпропетровської області, України (а.с.5).
Факт постійного проживання заявника на території України, станом на 13.11.1991, підтверджується військовим квитком, актом про фактичне місце проживання в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області від 12.12.2017 інформацією Петропавлівського районного сектору Державної міграційної служби про видачу 29.06.1981 заявнику паспорту зразка колишнього СРСР, довідкою про закінчення Олефірівської восьмирічної школи 30.06.1975, посвідчення тракториста-машиніста в 1976 році (а.с.6,9,35,41,42).
Також, факт постійного проживання заявника на території України у спірний період підтвердили, допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Для встановлення факту належності до громадянства України, відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.
Відповідно до п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.
У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Статтею 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів не приймає як доказ, наданий апелянтом, лист Дмитрівської сільської ради № 325 від 12.06.2018, що ОСОБА_1 у період часу з 1987 року по серпень 1992 року в АДРЕСА_1 не був зареєстрований, згідно погосподарських книги, оскільки зазначене спростовується Актом про фактичне місце проживання в селі Олефірівка Петропавлівського районну Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року.
Відповідь Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №1274 від 22.06.2018, також не спростовує перебування ОСОБА_1 на території України в період до 13 листопада 1991 року.
Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.
Доводів, які спростовують висновок суду першої інстанції, апелянтом не наведено.
Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Петропавлівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: