Справа № 487/4664/17
Провадження № 22-ц/4812/83/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Апполонова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Служби автомобільних доріг у Миколаївській області

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 17 липня 2018 року під головуванням судді -Нікітіна Д.Г. в приміщені того ж суду по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, Державне агентство автомобільних доріг України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та внесення змін до наказу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, Державного агентства автомобільних доріг України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та внесення змін до наказу.

Позивач зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2017 року по справі № 487/4873/16-ц його було поновлено на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем зазначеного судового рішення та в порушення ч.5 ст. 235 КЗпП України, наказ про його поновлення на вказаній посаді було винесено 26 червня 2017 року, а вимушений прогул відповідачем було виплачено позивачу по 10 квітня 2017 року. Середній заробіток за час перебування у вимушеному прогулі за період з 10 квітня 2017 року по 26 червня 2017 року ОСОБА_3 виплачено не було.

Крім того, відповідачем були порушені вимоги чинного законодавства при обчисленні періоду роботи для надання щорічної відпустки, що призвело до видачі відповідачем наказу № 33-кв від 18 липня 2017 року про надання щорічної відпустки з невірно вказаним періодом роботи позивача, за який надається відпустка.

Посилаючись на викладене та уточнюючи свої позовні вимоги позивач просив суд стягнути зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 10 квітня 2017 року по 26 червня 2017 року з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу в розмірі 32358,33 грн., та зобов'язати Службу автомобільних доріг у Миколаївській області внести зміни до наказу № 33-кв від 18 липня 2017 року в частині строку періоду роботи, за який надається відпустка, а саме, - зазначити такі періоди: 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 6 календарних днів додаткової відпустки за ненормований робочий день та з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 24 календарних дні основної щорічної відпустки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, за період з 10 квітня 2017 року по 26 червня 2017 року з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу у розмірі 32358 грн. 33 коп. Зобов'язано Службу автомобільних доріг у Миколаївській області внести зміни до наказу № 33-кв від 18 липня 2017 року про надання позивачу щорічної відпустки в частині строку періоду роботи, за який надається відпустка, зазначивши періоди: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року- 6 календарних днів додаткової відпустки за ненормований робочий день та з 1 жовтня 2015 року по 23 серпня 2016 року - 24 календарних дні щорічної відпустки. Розподілено судовий збір.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати, у справі ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство не допускало затримки у виконанні рішення суду, оскільки в рішенні не було зазначено про його негайне виконання, а тому воно було виконане, після звернення ОСОБА_3 з відповідною заявою. Апелянт також зазначає, що відповідно до штатного розпису підвищення посадового окладу на посаді першого заступника начальника, на яку поновлено позивача, не здійснювалося, крім цього у підприємства відсутня фінансова можливість щодо коригування заробітної плати, тому суд безпідставно розмір середнього заробітку визначив із застосуванням коефіцієнту, при цьому безпідставно включивши в період затримки виконання рішення 10 квітня 2017 року, оскільки за цей день попереднім рішенням суду було стягнуто середній заробіток.

В апеляційній скарзі наведені заперечення щодо покладення на відповідача обов'язку змінити періоди роботи для надання відпустки позивачу, оскільки в стаж необхідний для надання відпустки підприємством було включено період вимушеного прогулу, як того вимагає закон.

Представником позивача ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про обов'язковість судових рішень до виконання та встановлену законом відповідальність в разі затримки виконання. Стверджувалося, що затримка виконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі відбулася саме з вини відповідача, а тому останній має нести тягар відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також, представник позивача у відзиві наполягала на тому, що оскільки під час затримки виконання рішення суду на підприємстві відбулося підвищення посадових окладів заступників начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, ймовірно таке ж підвищення мало би місце і стосовно посади позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2017 року ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2016 року по 10 квітня 2017 року (а.с. 12-16).

Із змісту вказаного рішення вбачається, що в судовому засіданні приймали участь представники відповідачів Державного агентства автомобільних доріг України та представник Служби автомобільних доріг України у Миколаївській області, надавали пояснення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов'язковість судового рішення є одною із основних засад судочинства. Аналогічна норма міститься також в положеннях ст. 18 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною другою ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленою законом.

Так правові наслідки несвоєчасного виконання судового рішення власником або уповноваженим ним органом встановленні ст. 236 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, за зверненням працівника стягується середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Як вбачається з наказу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 56-к від 26 червня 2017 року, на виконання вказаного рішення, ОСОБА_3 поновлено на роботі (а.с. 17).

Виходячи з зазначених вимог закону та наведених фактичних даних районний суд дійшов вірного висновку про наявність затримки виконання рішення суду від 10 квітня 2017 року про поновлення на роботі.

Проте визначаючи період затримки, районний суд помилково зазначив його з 10 квітня 2017 року по 26 червня 2017 року, тоді як 10 квітня 2017 року включено в період вимушеного прогулу за попереднім рішенням суду, а 26 червня 2017 року є робочим днем, в зв'язку з поновленням на роботі. В зв'язку з чим періодом затримки виконання рішення суду буде з 11 квітня 2017 року по 25 червня 2017 року.

Також районний суд нараховуючи суму середнього заробітку послався на факт підвищення розмірів тарифних ставок, посадових окладів на підприємстві.

Як на підтвердження цього факту районний суд послався на штатний розпис працівників Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.

Так, в рішенні суд зазначав, що розмір посадового окладу позивача з 1 квітня 2017 року збільшена до 6990 грн., а з 1 травня 2017 року до 7350 грн.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки з наявних в матеріалах штатних розкладів такого не вбачається, посада першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в них відсутня, а тому і посадовий оклад на вказаній посаді не визначено.

Підвищення окладів заступників начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, відповідно до наведених штатних розкладів відбувся з 1 квітня та 1 травня 2017 року. Проте під час винесення рішення Заводським районним судом м. Миколаєва та Апеляційним судом Миколаївської області від 22 червня 2017 року коефіцієнт підвищення заробітної плати з 1 квітня та 1 травня 2017 року не було застосовано. Рішення набрало законної сили.

В зв'язку з наведеним підлягають відхиленню заперечення на апеляційну скаргу, викладені представником позивача.

Згідно з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 3 серпня 2015 року № 18-441-1 «Щодо обчислення середньої заробітної плати для розрахунку щорічної відпустки» на госпрозрахункових підприємствах і організаціях коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей. При цьому, у випадку коли в розрахунковому періоді або періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) лише окремій категорії працівників, корегування середнього заробітку не проводиться.

Враховуючи, що відсутні данні щодо підвищення посадового окладу першого заступника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, яку займав позивач, підстави для корегування заробітної плати відсутні.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, в зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11 квітня по 25 червня 2017 року тобто за 49 робочих днів становить 27817 грн. 30 коп. (567, 70 х 49).

Вирішуючи позовні вимоги щодо внесення змін до наказу № 33-кв від 18 липня 2017 року в частині зазначення періоду роботи позивача за яким надається відпустка, районний суд виходив з того, що судом при ухваленні рішення від 10 квітня 2017 року про поновлення на роботі та стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, було зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму виплаченої позивачу компенсації за невикористану відпустку за 33 календарні дні в розмірі 11106 грн. 48 коп., в зв'язку з чим фактично позивач не використав вказану відпустку і не отримав за неї компенсацію.

За вказаних обставин, районний суд дійшов висновку про необхідність включення періоду роботи за який була нарахована компенсація за відпустку тривалістю 33 календарні дні в наказ про надання відпустки від 18 липня 2018 року.

Такий висновок не ґрунтується на законі.

Як вбачається з рішення суду від 10 квітня 2017 року слідує, що позивач отримав нараховану йому роботодавцем компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки.

Проте, із змісту вказаної частини позовних вимог слідує, що позивач не згоден з рішенням суду від 10 квітня 2017 року в частині відрахування від загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу компенсації за невикористану відпустку.

Проте, вказане рішення позивачем не оскаржено, воно набрало законної сили.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» встановлена можливість працівника отримати грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки, зокрема у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

При цьому включення періоду роботи позивача, за який вже була нарахована та отримана компенсація за відпустку позивачем, не представляється можливим, так як це призведе до подвійної компенсації за вказаний період відпустки, що не передбачено законом.

Тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оскаржуване рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду слід змінити, а в частині покладення зобов'язання на Службу автомобільних доріг у Миколаївській області щодо внесення змін до наказу про надання відпустки скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні в цій частині позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат. Виходячи з пропорційності задоволених вимог апеляційної скарги з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 550 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2018 року

в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та в частині судового збору змінити, в частині покладення зобов'язання на Службу автомобільних доріг у Миколаївській області скасувати.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2А, ), на користь ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11 квітня 2017 року по 25 червня 2017 року у розмірі 27817 грн. 30 коп.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2А, ) на користь держави 550 грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про внесення змін до наказу № 33-кв від 18 липня 2017 року про надання ОСОБА_3 щорічної відпустки в частині строку періоду роботи, за який надається відпустка відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 26 листопада 2018 року.

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Т.В. Крамаренко