Номер провадження: 22-ц/785/6556/18
Номер справи місцевого суду: 26112018
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Кравцової А.В. 30 травня 2018 рокуу м. Болград Одеської області, -

встановила:

27 жовтня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 стягнення заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт №б/н від 23 грудня 201 6р. в сумі 49 625, 90 грн. та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог представник ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що між позивачем та відповідачем 23 грудня 2016 року була укладена Генеральна угода б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 42139, 19 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов договору, ОСОБА_2 зобов'язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2017 року в неї виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 49 625, 90 грн., з яких: 38 984, 05 грн. - заборгованість за кредитом; 6047,55 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 3349,80 грн. - нараховано пені, 1244, 50 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди.

На підставі викладеного, Банк просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було залишено без задоволення.

На вказане судове рішення була принесена апеляційна скарга представником АТ КБ «Приватбанк», в якій останній просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк»підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивачем, а саме:

1. На думку суду, ПАТ КБ "Приватбанк" не надано доказів того, що відповідна Картка, передбачена умовами Заяви від 06 січня 2009 р., була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей про тип, номер та строк дії Картки, що є істотними умовами договору, а також доказами зарахування кредитних коштів на картку, розміру отриманого Відповідачем кредиту та заборгованості по ньому.

2. Суду не надано відомостей щодо строку дії картки, позивачем не надано доказів на перевиготовлення кредитної картки та переукладання договору, який діяв, згідно наданих суду відомостей, до моменту закінчення дії картки; а видача відповідачу нової картки не є пролонгацією кредитного договору.

3. Позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку і його номеру.

4. З наданих позивачем матеріалів вбачається, що між сторонами з січня 2009 року існують кредитні правовідносини, які реструктуризовано Угодою від 23 грудня 2016 року, проте, належних доказів заборгованості по цих фактах відповідача перед позивачем суду не надано поряд з тим, що Відповідач наявність заборгованості взагалі заперечує.

Колегія суддів не погоджується зі вказаними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, 06 січня 2009 року ОСОБА_2 надала позивачу заяву № б/н, згідно якої остання виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку Кредитка «Універсальна», з якої вбачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг ( а.с. 5).

Відповідачем дійсність власного підпису на вказаній заяві не спростована у встановленому Законом порядку.

23 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язань за кредитним договором SAMDN50OTC001758079 від 06 січня 2009 року, а також для приєднання до Умов та правил надання продукта - кредитної карти, була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських продуктів - кредитних карт, що є самостійним договором.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту - кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 23 грудня 2016 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 42 139, 19 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

ОСОБА_2 добровільно, розуміючи значення своїх дій, підписала Генеральну угоду від 23 грудня 2016 року, чим підтвердила факт ознайомлення із її положеннями, та визнала розмір заборгованості за кредитним договором SAMDN50OTC001758079 від 06 січня 2009 року та сам факт його укладення.

Також, своїм підписом відповідач підтвердила надання згоди на те, що підписанна Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір (п.2 Угоди).

Зі змісту Генеральної угоди від 23 грудня 2016 року вбачається, що її положення містять персональні дані відповідача, адресу її проживання, та іншу додаткову інформацію, необхідну для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_2 визнала наступне: «Я згодна(ен) з тим, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір . Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку...».

З умов Генеральної угоди вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 24.00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, тощо.

Генеральна угода від 26 грудня 2016 року є самостійною угодою, яка підписана сторонами та містить всі необхідні умови.

ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів того, що підпис на Генеральній угоді від 23 грудня 2016 року належіть не їй, клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи до суду не надходило.

Крім того, у разі незгоди із Кредитним договором та Генеральною угодою від 23 грудня 2016 року, або окремими їх положеннями, ОСОБА_2 мала право звернутися до суду у встановленому законом порядку із відповідним позовом про визнання договорів недійсними, що відповідачем зроблено не було, а тому апеляційний суд вважає встановленим факт наявності між сторонами у справі цивільно-правових відносин, що виникли на підставі укладеного договору кредиту.

На визнання ОСОБА_2 умов Генеральної угоди від 23 грудня 2016 року вказує також факт користування відповідачкою наданою, за умовами Угоди, платіжною картою. Так, із наданої Банком Виписки з карткового рахунку відповідачки у період з 23 грудня 2016 року по 31 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 у вказаний період неодноразово здійснювала поповнення карткового рахунку шляхом зарахування готівкових коштів (а.с. 74).

Отже, судом на підставі даних документів вірно встановлено, що 23 грудня 2016 між сторонами був укладений кредитний договір, оскільки згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Генеральна угода від 23 грудня 2016 року, анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування підписані позивачем та відповідачем, у зв'язку із чим колегія суддів вважає, що договір позики є укладеним, в угоді викладено всі умови договору між сторонами, тому посилання відповідача, що позивачем не надано доказів про наявність договору на відкриття та видачу платіжної картки, є спростованими.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 23- зворот).

Отже, дослідивши заяву позичальника, довідку про умови кредитування, виписку по рахунку, умови Генеральної угоди від 23 грудня 2016 року, взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів доходить до висновку, що Генеральна угода від 23 грудня 2016 року та Довідка про умови кредитування є правочином, зокрема, становить собою договір позики, оскільки вчинена у письмовій формі, підписана сторонами, містить домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, щодо надання строкового кредиту, зазначені умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Одночасно, колегія суддів погоджується із наданим ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 625, 90 гривень, виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, до стягнення заявлені вимоги, які складаються із заборгованості за кредитом - 38 984, 05 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 6 047, 55 гривень, заборгованості за пенею та комісією - 3 349, 80 гривень, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1 244, 50 гривень, а всього на суму 49 625, 90 гривень.

Згідно ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно п.2.2 Генеральної угоди, у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в Угоді, Умовах та правилах, більше, ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк по яким не настав, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 1 244, 50 гривень.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 49 625, 90 гривень позивачем розрахована вірно, доказів, які спростовували обґрунтованість розрахунків, відповідачем не надано, клопотання про проведення судової економічної експертизи (у разі незгоди із розрахунком заборгованості) сторонами не заявлялось.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості-задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 грудня 2016 року, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 38 984, 05 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 6 047, 55 гривень, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 349, 80 гривень, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1 244, 50 гривень, а всього на суму 49 625, 90 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1), на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 1 600 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 26 листопада 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш