Справа № 159/3471/17 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/802/172/18 Категорія: 31 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 25 січня 2015 року близько 4 год. 30 хв. на автодорозі в м. Ковель по вул. Володимирській, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в порушення п.2.9 (а) ПДР України, що забороняють подібні дії, керував автомобілем «Форд-Транзит», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, не врахував дорожню обстановку на даній ділянці дороги, проявив необачність, чим порушив вимоги п.2.3 (б) ПДР України, проявив необачність, не вибрав безпечної швидкості руху, порушуючи вимоги п.п.12.1,12.2 ПДР України, з'їхав даним автомобілем з проїзної частини дороги та вчинив наїзд на бетонну огорожу житлового будинку № 29 по вул. Володимирській. Внаслідок вказаних порушень ПДР України сталась дана дорожньо-транспортна пригода, а пасажир автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, лівобічною субдуральною гематомою та набряком головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Вироком Ковельського міськрайонного суду від 02.09.2015, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 тисяч гривень моральної шкоди.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 внаслідок вказаної ДТП отримав чисельні тілесні ушкодження, тривалий час перебував на лікуванні, дотепер його реабілітацію не закінчено. ОСОБА_4 є інвалідом першої групи довічно, він потребує постійного стороннього догляду, ОСОБА_4 не може самостійно пересуватись.

Просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в сумі 106247,48 гривень, яка включає в себе вартість реабілітаційних послуг, вартість квитків на реабілітацію, вартість придбаних ліків та продуктів харчування, вартість придбаних пелюшок, блендера, витрат на аналізи.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року позов в дані справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 103967,48 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 січня 2015 року біля 4 год. 30 хв. на автодорозі в м. Ковель по вул. Володимирській, ОСОБА_3, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в порушення п.2.9 (а) ПДР України, керував автомобілем «Форд-Транзит», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, не врахував дорожню обстановку на даній ділянці дороги, проявив необачність, чим порушив вимоги п.2.3 (б) ПДР України, з'їхав даним автомобілем з проїзної частини дороги та вчинив наїзд на бетонну огорожу житлового будинку № 29 по вул. Володимирській.

Внаслідок вказаних порушень ПДР України в результаті яких сталась дана дорожньо-транспортна пригода пасажир автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, лівобічною субдуральною гематомою та набряком головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

З копії вироку Ковельського міськрайонного суду від 102.09.2015 вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вказаним вироком суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирок суду набув законної сили 05.10.2015.

З копії довідки до акта огляду МСЕК вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом першої групи «А», інвалідність встановлена довічно та ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, перша ступінь інвалідності ОСОБА_4 набута саме за наслідками ДТП.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини першої, п'ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом, відповідачем позивачу відшкодовано моральну шкоду в сумі 75000 гривень, що стверджується копіями наданих розписок на суму 50000 гривень та на суму 25000 гривень.

ОСОБА_4 надалі продовжує лікування, проходить реабілітацію, його мати позивач по справі несе відповідні витрати. ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду та витрат на лікування, реабілітацію та на побутове обслуговування.

Дані обставини відповідачем не заперечувались та не спростовувались.

Відповідно до частин першої, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, сину позивача завдана шкода здоров'ю, що виразилось у встановлені першої групи інвалідності та останній перебуває в такому стані, що потребує сторонньої допомоги та постійної реабілітації. Позивачем на лікування сина витрачені кошти на придбання ліків, консультації лікарів, діагностичні дослідження, реабілітаційні послуги, продукти харчування, квитків, придбання пелюшок, памперсів на загальну суму 103967,48 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, з яких - 72335, 12 гривень вартість реабілітаційних послуг, 297, 47 - вартість квитків, пального для проїзду на реабілітацію, 27155, 19 гривень вартість придбаних ліків, продуктів харчування, 4159, 70 гривень вартість придбаних пелюшок, витрат на аналізи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів того, що ці кошти використовувались саме на ліки ОСОБА_4, та що оздоровчо- реабілітаційні послуги, були проведені без індивідуальної програми лікарів по реабілітації не заслуговують на увагу, та спростовуються наявними в матеріалах доказами майнової втрати позивача .

Відповідач не спростував, що при отриманні таких травм, як у ОСОБА_4 не потрібні реабілітаційні програми та ліки, які зазначені у квитанціях, що надані позивачем.

Покликання апелянта на те, що лікування ОСОБА_4 повинно проводитись відповідно до ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні» та положення «Про індивідуальну програму реабілітації інваліда» за рахунок коштів, передбачених у державному та місцевих бюджетах на цю мету є безпідставними.

Матеріали цивільної справи не містять доказів про компенсаційні витрати за рахунок державного (місцевого) бюджету, які б виплачувались на лікування та реабілітацію ОСОБА_4. Крім того, наявність означених програм, в силу положень ст. 1195 ЦК України, не звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати майнову шкоду потерпілому від його протиправних дій.

Не заперечуючи факту лежачого стану ОСОБА_4 та не можливості його самого пересуватись, визнаючи підставність витрат на санаторно - курортне лікування, відповідач бездоказово заперечував понесення позивачем витрат пов'язаних з доїздом ОСОБА_4 до місця лікування.

Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладення, суд першої інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази та визнаючи розмір відшкодування майнової шкоди у сумі 103967,48 грн., обґрунтовано виходив із того, що позивачем надано належні докази на підтвердження заявленого розміру відшкодування майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: