Справа № 263/5692/16-ц
Провадження № 2/263/24/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЧАРА», ОСОБА_2 про визнання договору позики від 02 березня 1999 року недійсним та за зустрічними позовом Приватного підприємства «Чара» до ОСОБА_1, про визнання рішення власника від 19.02.1999 року приватного підприємства "ЧАРА" недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЧАРА», ОСОБА_2 про визнання договору позики від 02 березня 1999 року недійсним та за зустрічними позовом Приватного підприємства «Чара» до ОСОБА_1, про визнання рішення власника від 19.02.1999 року приватного підприємства "ЧАРА" недійсним.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що відносно Приватного підприємства «Чара» у Господарському суді Донецької області порушено справу про банкрутство та призначено арбітражного керуючого.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо про закриття провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач заперечував проти закриття провадження у справі та вважав необхідним продовжити судовий розгляд.

Представник відповідача ПП ЧАРА» зазначив, що на його думку слід зупинити провадження у справі до розгляду у госполарському суді питання щодо конкурсних кредиторів та крім того відповідач ОСОБА_2 оскаржила ухвалу господарського суду, остаточне рішення ще не прийняте.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просила закрити провадження у справі у зв'язку з тим, що відносно ПП «ЧАРА» порушено процедуру про банкрутство.

Суд, заслухавши думки учасників процесу приходить до наступного.

Відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За умовами ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 18.05.2018 року за номером 51400 було розміщено оголошення про порушення справи про банкрутство ПП «Чара» (номер справи №905/701/18, дата порушення справи про банкрутство 17.05.2018р.).

Відповідно до Ухвали Господарського суд Донецької області від 17.05.2018 року (справа №905/701/18) відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «ЧАРА», м.Маріуполь (), призначено розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_3 (свідоцтво арбітражного керуючого №1853 від 05.02.2018).

Згідно з п.8 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Поняття банкрутства, порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом, порядок та умови застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредитора визначаються Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Більше того, за умовами ч.4 ст.10 Закону України №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14 та від 16.11.2016 у справі № 908/560/16.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий суд, тобто на публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії» фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» суд висловив думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Тобто, порушення правил юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення у справі «Пономарьов проти України» (пункт 40) визначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.256 ЦПК України, суд роз'яснює сторонам, що зазначений спір повинен розглядатись за правилами ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.20 ГПК України, ст.10 Закону України №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.ст.10-13, ч.1 205, 255, 256, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЧАРА», ОСОБА_2 про визнання договору позики від 02 березня 1999 року недійсним та за зустрічними позовом Приватного підприємства «Чара» до ОСОБА_1, про визнання рішення власника від 19.02.1999 року приватного підприємства "ЧАРА" недійсним - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом15 днів.

Суддя Т.І. Скрипниченко