АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/2073/17
Провадження № 22-ц/792/610/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М., Дубова М.В.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6

представників відповідачів - ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/2073/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, Хмельницького бюро технічної інвентаризації, третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_13 про визнання дій незаконними, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконними дії Хмельницького бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 на підставі документу «рішення суду» від 11.04.2008 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 від 24.02.2009 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 03.06.2009 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 від 07.12.2010 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_10; витребувати з незаконного володіння від ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід ОСОБА_14, який заповів позивачу квартиру АДРЕСА_1. Після____________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції - Стефанишин С.Л.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 20

смерті діда він проживав у зазначеній квартирі протягом 5 років та через зловживання алкогольними напоями покинув це місце проживання. Повернувшись у вересні 2016 року у квартиру, виявив, що в ній проживають інші люди. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав на спірну квартиру, але йому було відмовлено у вчинені відповідних нотаріальних дій з посиланням на те, що відсутня реєстрація права власності на цю квартиру за спадкодавцем. У БТІ м.Хмельницького позивач отримав відомості, згідно з якими у 2008 році право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року (суддя Романішин В.Л.). 24.02.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_11 набув право власності на спірну квартиру. 03.06.2009 року ОСОБА_11 відчужив на підставі договору купівлі-продажу квартиру ОСОБА_12 Вказана квартира 07.12.2010 року на підставі договору купівлі-продажу була відчужена ОСОБА_6, який 31.05.2016 року продав зазначену квартиру ОСОБА_10 Відповідно до листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за 2008 рік цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 про визнання договору укладеним та визнання права власності на квартиру до Хмельницького міськрайонного суду не надходила та не розглядалась. Тобто, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року, яке було підставою для проведення реєстрації Хмельницьким БТІ права власності за ОСОБА_5 є підробленим, а отже і відповідна реєстрація права власності проведена з порушеннями вимог законодавства. Оскільки право власності на спірну квартиру було набуто ОСОБА_5 незаконно, то наступні договори купівлі-продажу цієї квартири є недійсними відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України. Так як договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого ОСОБА_10 придбав спірну квартиру, є недійсним, квартира знаходиться в його володінні незаконно.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_14 Також не надано оцінку підробленому рішенню суду від 11.04.2008 року та не враховано, що набуття права власності на спірну квартиру та відчуження відбувалося без волевиявлення ОСОБА_5, який не володів цивільною дієздатністю набувати та відчужувати квартиру, а тому ОСОБА_9 має право витребувати спірну квартиру від добросовісного набувача.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_9 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_5 пояснив, що до Хмельницького міськрайонного суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу не звертався, права власності за собою не реєстрував та спірну квартиру не відчужував.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування. Зазначили, що позивачем не надано доказів прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_14, а тому його права укладеними правочинами не порушено. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсними інших правочинів, які були вчинені після першого недійсного правочину.

Представник відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_7, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування. Вважає, що позивачем не надано доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_14, а тому його права укладеними правочинами не порушено.

Інші учасники справи повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Встановлено, що 10 липня 1991 року Хмельницьким міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства видано ОСОБА_14 свідоцтво на право особистої власності на АДРЕСА_1.

17 грудня 1999 року ОСОБА_14 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Муляр Н.О., згідно з яким ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_1 заповів позивачу ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_14 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Із довідки, виданої ТОВ «ЖЕО», вбачається, що на день смерті ОСОБА_14 проживав та був зареєстрований один.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_17 не прийняв, а тому не має підстав для оспорювання вчинених правочинів.

Проте, вказані висновки суду є помилковими.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Статтею 548 ЦК УРСР (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР (в редакції на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Тобто, відповідно до вимог ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції на час відкриття спадщини) прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994р., передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що у ОСОБА_9 знаходяться оригінали документів на спірну квартиру та надала їх для огляду суду, а саме свідоцтво про право особистої власності на квартиру та технічний паспорт.

Крім того, ОСОБА_9 08.12.2016 року подав заяву до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, в якій зазначив, що прийняття спадщини підтверджується наявністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.

Листом від 19.01.2017 року державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори повідомила ОСОБА_9 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на квартиру на ім'я померлого.

За таких обставин помилковими є висновки суду про відсутність доказів прийняття позивачем спадщини, оскільки доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном є наявність у ОСОБА_9 документів на квартиру, виданих на ім'я спадкодавця.

Статтею 560 ЦК УРСР (в редакції на час відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини(частина 2 статті 548 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця, тому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 року, яким було визнано укладеним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 та визнано право власності за ОСОБА_5 на зазначену квартиру, 04 грудня 2008 року Хмельницьким БТІ було зареєстровано за ОСОБА_5 право власності на спірну квартиру.

Відповідно до листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.01.2017 року за 2008 рік цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 про визнання договору купівлі-продажу укладеним, визнання права власності на квартиру та визнання ОСОБА_14 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, до Хмельницького міськрайонного суду не надходила та не розглядалась.

По факту підроблення документу, а саме «рішення суду» з реквізитами №3-35624/08, щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, внесено відомості до ЄРДР за №000334 від 17.01.2017 року та доручено проведення досудового розслідування, що підтверджується листом слідчого відділу Хмельницького ВП ГУНП в Хельницькій області від 27.01.2017 року №1490 та копією витягу з ЄРДР від 17.01.2017 року.

24 лютого 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_11 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. та зареєстрований в реєстрі за №396. На підставі вказаного договору Хмельницьким БТІ 18.03.2009 року було зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_11

03 червня 2009 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_12 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевцовою І.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-1495. На підставі договору Хмельницьким БТІ 09.06.2009 року було зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_12

07 грудня 2010 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого ОСОБА_6 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального Папкою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №2170. На підставі вказаного договору Хмельницьким БТІ 19.01.2011 року було зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_6

26 травня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_10 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального Папкою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1029.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 1,2 ст.216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з вимогами ст.ст. 319, 328 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно із ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 з позовом про визнання права власності на квартиру не звертався та рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2008 рокупро визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 не ухвалювалось.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 на законних підставах набув право власності на квартиру, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24.02.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року передбачено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

За таких обставин відсутні підстави для визнання недійсними договорів купівлі -продажу квартири, укладених: між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 03.06.2009 року; між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 від 07.12.2010 року; між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 від 26.05.2016 року.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Позивач ОСОБА_9 не є стороною оспорюваних договорів купівлі-продажу. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру.

Позивач є спадкоємцем ОСОБА_14, а тому до нього перейшли усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, у тому числі і право вимоги щодо витребування майна на підставі ст. 338 ЦК України.

Спірна квартира вибула з володіння позивача на підставі підробленого рішення суду та недійсного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, а тому вважається такою, що вибула з володіння ОСОБА_9 поза його волею.

Оскільки спірна квартира вибула поза волею спадкоємця ОСОБА_9, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, про відчуження квартири позивач дізнався у вересні 2016 року, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. 24 лютого 2009 року та витребування спірної квартири у ОСОБА_10

Пунктом 1.3 договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, передбачено, що квартира належить продавцю ОСОБА_5 на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11.04.2008 року та зареєстрована в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації від 04.12.2008 року. Тому, належним способом захисту прав позивача є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та витребування майна, а не визнання дій незаконними.

Вищенаведені обставини не враховано судом першої інстанції, а тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За вимогу про витребування майна при пред'явленні позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 821,23грн., а за подачу апеляційної скарги - 1231,85грн.

За таких обставин, з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 слід стягнути судовий збір у сумі 2053грн.08коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М. 24 лютого 2009 року, зареєстрований у реєстрі за №396.

Витребувати від ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 судовий збір у сумі 2053грн.08коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова