Справа № 737/314/17 Провадження № 22-ц/795/1084/2018 Головуючий у I інстанції - Усенко Л. М. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

за участю секретаря: Шкарупи Ю.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Баришівська зернова компанія» про стягнення орендної плати, розірвання договору оренди, стягнення моральної шкоди,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - смт Куликівка,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 23.06.2018,

У С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ТОВ «Баришівська зернова компанія», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 4814,42 грн, розірвати договір оренди землі від 09.12.2017, укладений між нею та ТОВ «Баришівська зернова компанія», стягнути з відповідача 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона є власником земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту в адміністративних межах Смолянської сільської ради Куликівського району, на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом від 28.09.2016. Відповідно до домовленості та на підставі виданої довіреності, відповідач здійснив оформлення на позивача права власності на цю земельну ділянку, та 09.12.2016 сторони уклали договір оренди землі. Під час підписання цього договору нею було підписано також і видатковий касовий ордер на суму 4814 грн 20 грн, які фактично вона не отримувала. Відповідач повідомив їй, що ці кошти утримані з неї за оформлення документів на спадщину. Не погодившись з такими діями, позивач 09.02.2017 та 27.02.2017 зверталась до відповідача із заявами про виплату їй коштів за оренду земельної ділянки та розірвання договору оренди землі, проте відповіді на свої звернення не отримала. В подальшому, відповідач повідомив їй, що кошти в сумі 4814 грн 20 коп утримані з неї за оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивач просила розірвати договір оренди землі, посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов'язків, а саме порушення строків виплати орендної плати, оскільки оренда плата за 15 днів грудня 2016 року їй не виплачена. Також позивач зазначала, що з відповідачем була домовленість про оренду землі площею 3,8474 га, проте в договорі оренди зазначено, що в оренду передається земельна ділянки площею 3,4016 га, а сіножать та посовище в договорі оренди відповідач не вказав.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Позивач заперечує факт отримання за видатковим касовим ордером від 20.12.2016 4814 грн 20 коп, та вважає дані, подані відповідачем до Державного реєстру фізичних осіб платників податків такими, що не відповідають дійсності. Наполягає на тому, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок систематичного невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Відповідач не надав доказів існування між сторонами домовленості про сплату нею коштів за сприяння переходу та реєстрації права власності за нею на спірну земельну ділянку. Апелянт вказує, що вона не отримувала жодних грошових сум, про які відповідач подав відомості до Державного реєстру фізичних осіб платників податків. Відомості про виплату їй коштів у серпні 2017 року апелянт не бачила та не підписувала, гроші не отримувала, підпис поставлений не нею, а іншою особою. Позивач зазначає, що вона жодного разу не зверталась до відповідача із вимогою виплатити їй аванс по орендній платі. Також позивач звертає увагу на наявність у судовому рішенні великої кількості неточної та недостовірної інформації, зокрема, щодо початку досудового врегулювання позивачем спору 09.02.2016.

На думку апелянта, суд невірно тлумачить положення ст.33 Закону України «Про оренду землі».

ТОВ «Баришівська зернова компанія» у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Відповідач зазначає, що суд дійшов правильного висновку, що на час розгляду справи ніяких невиконаних зобов'язань перед позивачем за договором оренди землі відповідач не має. Погоджується відповідач також із рішенням суду про відмову в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі, оскільки стороною позивача не надано доказів порушень відповідачем умов договору оренди, які могли стати підставою для дострокового розірвання договору на підставі ст.32 Закону України «Про оренду землі».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи справу, та, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що позивач не надала суду належних доказів наявності заборгованості з орендної плати за 2016 рік, систематичної несплати орендної плати та доказів фактичного використання відповідачем земельної ділянки з квітня 2016 року, а тому відсутні підстави для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі. Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалами справи, є законними та обґрунтованими.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,4016 га (кадастровий номер :02:002:0510) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Смолянської сільської ради Куликівського району (а.с.46).

09 грудня 2016 року між сторонами - орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Баришівська зернова компанія», укладений договір оренди земельної ділянки, що належать ОСОБА_2, згідно з умовами якого позивач надала відповідачу у строкове платне користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 3,4016 га (ріллі), розташовану за межами населеного пункту в межах Смолянської сільської ради, строком до 31.12.2026, зі сплатою орендної плати в розмірі 3666, 86 грн на рік (а.с.10-11). Договір в установленому законом порядку 10.12.2016 був зареєстрований, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75909811 (а.с.47).

Відповідно до п.38 вказаного вище договору оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання:

за взаємною згодою сторін;

за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок систематичного невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором,

внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 39 договору оренди землі, розірвання договору оренди в односторонньому порядку не допускається.

Позивач як на підставу розірвання договору посилається на п.38, вказуючи на невиплату орендної плати відповідачем за 2016 рік.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №587/130/15-ц.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про розірвання договорів оренди, виходив з відсутності підстав для розірвання договору оренди землі, оскільки не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами несплату відповідачем орендної плати за 2016 рік та 2017 рік.

Надані відповідачем як видатковий касовий ордер від 20.12.2016, так і відомість на виплату грошей №2049 за серпень 2017 року, в належний спосіб не спростовані.

ОСОБА_2 не надала жодних доказів, що підписи у зазначених вище документах напроти її прізвища, ім'я, по батькові належать не їй, а іншій особі. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи нею в суді першої інстанції не заявлялося. Сплата податків з вказаних в платіжних документах сум орендної плати, що нараховувалися ОСОБА_2, відбувалася у встановленому порядку, про що свідчать відповідні відомості з Державного реєстру фізичних-осіб-платників податків на а.с.134-135. Так, відповідно до відомості за 1 - 3 квартали 2017 року позивачу було виплачено 3578,88 грн. Сума утриманого податку - 644,2 грн (а.с.135).

Обґрунтовано судом не взято до уваги твердження позивача про те, що відповідачем земельна ділянка використовувалась з квітня 2016 року, оскільки матеріали справи містять акт прийому - передачі земельної ділянки, з якого вбачається, що ОСОБА_2 передала в оренду земельну ділянку, а ТОВ «Баришівська зернова компанія» прийняло цю ділянку 15.12.2016 (а.с.12).

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Інші відомості щодо використання земельної ділянкки до 15.12.2016 в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

З огляду на викладене вище, договір оренди землі, укладений між сторонами, є вчиненим з дня його державної реєстрації 10.12.2016, а не з квітня 2016 року, як вважає позивач. Саме з цієї дати у відповідача виник обов'язок по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, розмір якої зазначений в договорі оренди. Виплата орендної плати підтверджується копією видаткового касового ордеру від 20.12.2016 та підписом позивача на даному фінансовому документі. Автентичність підпису у видатковому касовому ордері від 20.12.2016 позивач не заперечувала, вказавши це в позові. Доводи позивача щодо не отримання грошей за цим фінансовим документом підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Те, що договір оренди укладений тільки стосовно однієї земельної ділянки, а не щодо трьох (додатково - пасовище та сіножать), то це обумовлено договором оренди, де сторони дійшли згоди щодо однієї земельної ділянки площею 3,8474 га. За змістом ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору.

Інших підстав для розірвання договору оренди позивач не зазначає.

Твердження апелянта про невірне тлумачення судом норм ст.33 Закону України «Про оренду землі» є безґрунтовним, оскільки дана норма судом не застосовувалася. Ця норма права стосується поновлення договору оренди землі, в той час як договір, укладений між сторонами діє до 2026 року, тобто дана норма спірні правовідносини не регулює.

Не є підставою для скасування рішення суду і доводи апелянта щодо наявності в рішенні «великої кількості неточностей та недостовірної інформації». Ці доводи є голослівними. Допущена судом першої інстанції описка щодо початку позивачем досудового врегулювання спору 09.02.2016 замість «09.02.2017» може бути усунута в порядку визначеному ст.269 ЦПК України. Дана описка на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливає. Інших посилань на допущення судом в рішенні «неточностей та недостовірної інформації» апеляційна скарга не містить.

З огляду на встановлені фактичні обставини та з урахуванням положень законодавства стосовно врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, суд при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстав, передбачених пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, не встановивши систематичної несплати відповідачем орендної плати, та істотності порушення з боку ТОВ «Баришівська зернова компанія» умов договору, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про розірвання договорів оренди землі, стягнення орендної плати та моральної шкоди, обґрунтувань наявності якої позовна заява взагалі не містить.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10.09.2018

Головуючий:Судді: