Номер провадження: 22-ц/785/6161/18
Номер справи місцевого суду: 522/810/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб - Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_3звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що між ним та ОСОБА_2 12.09.2015 року був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 15.12.2017 року шлюб розірвано. Дитина проживає з матір'ю, він брав участь у житті дитини, фінансово забезпечував дитину та її матір, з січня 2017 року по листопад 2017 року перевів на банківський рахунок відповідача 76200 грн. Також надавав допомогу у натуральному вигляді (їжа, медикаменти) на загальну суму приблизно 3500-4000 грн. Позивач вказував, що останнім часом мати його дитини мала різкі зміни настрою, на наміри забрати доньку у гості до бабусі, дідуся, тітки, дядька, на прогулянку, реагувала неадекватно, починала плакати та робити перешкоди у його зустрічах з дитиною. 11 грудня 2017 року вони посварилися, ОСОБА_2 не відповідала на його дзвінки та повідомлення, за адресою проживання вона не відкрила двері та викликала працівників правоохоронних органів.

Крім того, відповідач має намір переїхати разом з дитиною до м.Маріуполь, що є небезпечним. Позивач вказував, що він є співвласником 3-х кімнатної квартири, має стабільний, високий дохід, що дозволяє йому займатись вихованням дитини належним чином.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3 просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третіх осіб Служби по справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_3 з малолітньою донькою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином:

встановлені систематичні зустрічі батька ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, першої та третьої середи місяця з 19.00 год. до 20.30 год., другої та четвертої п'ятниці місяця з 10.00 год. по 12.00 год., кожної неділі місяця з 09.00 год. по 13.00 год., без присутності матері, ОСОБА_2, у тому числі за адресою проживання позивача, а також в дні народження та святкові дні та у відпустці за попередньою домовленістю батьків.

Вважаючи рішення суду постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідач ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким визначити спосіб участі ОСОБА_5 за наступним графіком: перша та третя середа місяця з 10.00 год. до 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини; друга та четверта п'ятниця місяця з 10.00 год. по 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини; щонеділі з 10.00 год. по 12.00 год. під час прогулянки в присутності матері або за місцем проживання дитини; - дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.09.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі ОМУЮ (актовий запис № 1475). Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1

Від спільного шлюбу подружжя мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з відповідачем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинились з 14.01.2017 року. У подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2017 року (справа №522/21197/17) шлюб між сторонами було розірвано.

Як вбачається з позовних вимог та пояснень сторін, дочка залишилась проживати разом з матір'ю та на теперішній час між батьками дитини існують суперечності щодо порядку спілкування батька з дитиною та напружені відносини між собою.

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини.

Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з малолітньою дочкою. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідача з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідач у зустрічах з дитиною відмовляла та йому на зустріч не йшла.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

До суду було надано висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №07/549;01-11/130 від 30.01.2018 року про визначення порядку участі громадянина ОСОБА_3 у вихованні його малолітньої дочки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з яким питання з приводу визначення порядку спілкування з дитиною розглядалось за участі обох батьків дитини.

Згідно з висновком опіки та піклування від 30.01.2018 року було вирішено зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька з малолітньою дочкою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Визначено способи участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, першої та третьої середи місяця з 19.00 год. до 20.30 год., другої та четвертої п'ятниці місяця з 10.00 год. по 12.00 год., кожної неділі місяця з 09.00 год. по 13.00 год., без присутності матері, ОСОБА_2, а також, в дні народження та святкові дні та у відпустці за попередньою домовленістю батьків (а.с.83-84).

Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_4 , заг.пл. 51,4 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.6).

Неповнолітня ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом з матір'ю, тобто відповідачем за адресою АДРЕСА_1.(а.с.9).

З грудня 2017 року між сторонами по справі виник конфлікт та з цього часу відповідач чинить перешкоди у вільному спілкування позивача з дочкою.

Суду надано фотографії позивача разом з донькою (а.с.55-60), на яких зображений позивач разом з малолітньою ОСОБА_4 в доброзичливій формі, де дитина охайно одягнута та посміхається.

Згідно з наданої суду довідки з дитячої лікарні ім.Резніка (а.с.71) вбачається, що дитина психоемоційно залежна від матері в силу віку. Також дитина проходила медичне обстеження у дитячого хірурга (а.с.102), лора, (а.с.101), де не виявлено патології. З відповіді Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради від 10.04.2018р. вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, спостерігається у КУ «Дитяча міська поліклініка №4», медична документація знаходиться у її матері, довідка психолога КУ «МДЛ ім.Академіка Б.Я. Резніка» від 26.12.2017 року не містить відомостей щодо перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Згідно з довідкою невролога клініки Святої Катерини-Одеса від 12.03.2018 року вбачається відсутність протипоказань у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_4 (а.с.158).

Згідно з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2018 року (справа №815/410/18) провадження за позовом ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання протиправним і скасування висновку Органу опіки та піклування від 30.01.2018 р. №01-11/30- закрито (а.с.115-117).

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 07.02.2018 року (справа №522/24527/17) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, за заявою ОСОБА_2 - зарито у зв'язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.(а.с.131-132).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18, зазначеної Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

При цьому, відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 СК України).

Судом було встановлено, що між батьками дитини дійсно існують напружені відносини з приводу визначення порядку участі батька у спілкуванні з дочкою та мати (відповідач) чинить перешкоди у спілкуванні батька з дочкою. Зазначене також було визнано відповідачем в судовому засіданні.

При вирішенні вказаних вимог, суд обґрунтовано врахував бажання батька бачити свою дочку якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у її вихованні, спілкуватися із нею. Суд правильно взяв до уваги, що батько регулярно протягом 2017 року матеріально допомагав та сплачував на утримання дитини аліменти (згідно з платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи (а.с.13-23). Надання матеріальної допомоги з боку батька на утримання дочки не спростовано відповідачем. Зазначене питання також вирішувалося на засіданні Органу опіки та піклування, про що свідчить відповідний висновок.

Суд вірно врахував, що дитина має природну потребу спілкуватися з батьком. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на неї негативний напрямок, тому для формування моделі поведінки дівчини необхідне спілкування з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, з врахуванням позиції сторін, інтересів малолітньої дитини, вік дитини (2 з половиною роки), характеризуючих даних на позивача, ставлення позивача до дитини, до її інтересів, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є такими, що підлягають задоволенню та вважав за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою, який відповідає висновку Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №07/549;01-11/130 від 30.01.2018 року.

При цьому, судом були враховані негативні взаємовідносини між сторонами, який не вбачав вагомих причин для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині щодо можливості його зустрічей з дочкою без присутності матері, ОСОБА_2, у тому числі за адресою проживання позивача, а тому в цій частині позов також задовольнив.

Усі висловлені відповідачем заперечення з цього приводу суд вважав незначними і необґрунтованими та не взяв їх до уваги.

Враховуючи дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд обґрунтовано вважав, що позов ОСОБА_3 є доведеним і обґрунтованим.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильну оцінку судом доказів, неврахування стану здоров'я дитини, незабезпечення інтересів дитини як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький