П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа №565/618/18
Провадження №22-ц/787/1494/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Ковтунович М.І.
Рішення суду першої інстанції ухвалено

в м. Вараш Рівненської області 12.06.2018 р. о 10 год. 45 хв.

Повний текст рішення складено: 17.06.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Шимків С.С., Боймиструк С.В.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 (присутній);

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України;

представники учасників справи: позивача адвокат Волощук Петро Степанович (присутній);

відповідача: ОСОБА_2 (присутній);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кузнецовського міського суду від 12 червня 2018 року,

в с т а н о в и в:
У квітні 2018 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 НГУ) про скасування рішення житлово-побутової комісії та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є прапорщиком запасу Збройних Сил України і проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 НГУ, місцезнаходження якої у м. Вараш (колишня назва м. Кузнецовськ). У цій же частині було зареєстровано місце його проживання з 24 грудня 1999 року до 3 березня 2015 року. Засіданням відповідної житлово-побутової комісії 15 квітня 2004 року ОСОБА_1 прийнято на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 НГУ з метою одержання житлового приміщення на загальних підставах, а 5 грудня 2008 року його разом зі складом сім`ї зараховано до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання приміщень. На підставі наказу командувача внутрішніх військ МВС України №105 о/с від 19.09.2011 року позивача з 29 вересня 2011 року звільнено у запас Збройних Сил України за станом здоров`я. В подальшому, 30 вересня 2011 року засіданням житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ з огляду на звільнення ОСОБА_1 його разом зі складом сім`ї на чотирьох членів (дружина, дві дочки та син) включено до позачергової черги.

Листом від 24.10.2017 року №871 відповідач повідомив позивача про те, що на засіданні житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ відповідно до законодавства розглядатиметься питання про виплату військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей грошової компенсації замість належного житла і визначено строк подання необхідних документів, що, зі своєї сторони, позивачем було виконано.

Згідно з рішенням житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 знято з квартирного обліку на підставі ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР через виїзд на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з 31 жовтня 2017 року.

У поданому відзиві на позов представник в/ч НОМЕР_1 НГУ стверджував про зміну позивачем місця свого проживання, а тому і підставність зняття його разом із членами сім`ї з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

ОСОБА_1 у відповіді на відзив на пред`явлений позов вказував про його необґрунтованість і просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 12 червня 2017 року позов задоволено повністю.

Скасовано рішення житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ, що міститься в протоколі №13 від 31.10.2017 року, про зняття з квартирного обліку частини прапорщика запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 в зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту з 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 НГУ (житлово-побутову комісії в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України) поновити на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, в/ч НОМЕР_1 НГУ зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 із включенням до позачергової черги з 30 вересня 2011 року.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

В/ч 3045 НГУ: м. Вараш Рівненської області, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки зняття позивача та членів його сім`ї з обліку як таких, що потребують поліпшення житлових умов, відбулося всупереч чинному законодавству. Так, ця обставина може бути підставою для зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому разі, коли особа була взята на такий облік за місцем проживання, а не за місцем роботи (служби).

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у тому ж населеному пункті, де мешкав й до звільнення з військової служби в запас. Однак реєстрація свого місця проживання не доводить обставину виїзду позивача на постійне проживання до іншого населеного пункту. При цьому він і так постійно та незмінно проживав у цьому населеному пункті.

На рішення суду в/ч НОМЕР_1 НГУ подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, що фактично полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом положень ст.ст. 8, 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470. Наведені норми вказують про здійснення квартирного обліку, як правило, за місцем проживання громадян. Облік громадян здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. На квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті.

Вважає, що судом правильно встановлено, що протягом часу з 24 грудня 1999 року по 3 березня 2015 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано у в/ч НОМЕР_1 НГУ. Тобто цей факт збігається із визначенням поняття місця проживання особи, що дано у ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", де, серед іншого, зазначено і про військові частини.

Оскільки з 3 березня 2015 року позивача знято з попереднього місця проживання і 6 березня 2015 року його зареєстровано в АДРЕСА_1 , тому ця обставина і є підставою для зняття з квартирного обліку (п. 2 ст. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470).

Між тим, не звернувши уваги на наведене, суд задовольнив позов.

Зважаючи на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити у відповідній частині нове.

У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити. Як на переконання правильності висновків суду, посилався на правила абз. першого, четвертого ч. 1 ст. 12, абз. першого ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 3.12 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України №278 від 28.07.2007 року і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.08.2007 року №942/14209 (в редакції, що діяла на час звільнення позивача в запас), п. 3.21 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом МВС України №278 від 28.07.2007 року і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.08.2007 року (в редакції, що діяла на час вирішення правовідносин).

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як обґрунтовано встановлено судом, 15 квітня 2004 року рішенням житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_1 було прийнято на квартирний облік цієї військової частини з метою одержання житлового приміщення на загальних підставах з урахуванням дати подання рапорту військовослужбовця.

В подальшому, 29 вересня 2011 року його було виключено зі списків особового складу відповідача через звільнення відповідно до п. "б" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командувача внутрішніх військ МВС України від 19.09.2011 року №105 о/с у запас Збройних Сил України.

Рішенням житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ №10 від 30.09.2011 року, що оформлене протокольно, позивача разом зі складом сім`ї дружиною ОСОБА_3 , дочками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 на підставі ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" включено до позачергової черги квартирного обліку в/ч 3045 НГУ з 30 вересня 2011 року.

За змістом ст.ст. 36, 37 ЖК Української РСР, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання, а також за певних умов за місцем роботи та, за їх бажанням, також за місцем проживання таких осіб.

За таких обставин зроблено правильний висновок, що ОСОБА_1 як звільнений за станом здоров`я з військової служби у запас залишився з усім складом своєї сім`ї продовжувати перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у в/ч НОМЕР_1 НГУ, тобто за місцем проходження служби.

З рішення житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ №13 від 31.10.2017 року, яке оформлене протокольно, вбачається, що прапорщик запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї був знятий з квартирного обліку частини в зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту на підставі ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР.

Перевіреними даними громадянського паспорта ОСОБА_1 підтверджено, що 3 березня 2015 року його було знято з реєстрації за місцем проживання у в/ч НОМЕР_1 НГУ та 6 березня 2015 року зареєстровано за місцем проживання у с. Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області. При цьому правильно з`ясовано, що сторони у справі не заперечують і визнають той факт, що позивач проживав у цьому ж населеному пункті і до звільнення у запас.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на чому наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, скасувавши оспорюване рішення житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ та зобов`язавши в/ч НОМЕР_1 НГУ поновити на квартирному обліку ОСОБА_1 разом зі складом сім`ї.

Згідно із ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частина районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Такі ж умови та правила передбачені і нормами ст. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, та п. 3.12 Інструкції організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена наказом МВС України від 28.07.2007 року №278.

Пункти 2, 3 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР визначають, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема, у випадках виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту, а також припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Зміст положень ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 37, пункти 2, 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказує, що обставина виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту не може бути застосована як підстава для зняття у військовій частині з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, звільнених з військової служби у запас за станом здоров`я, адже взяття військовослужбовця на відповідний облік не було пов`язане з місцем проживання.

Оскільки взяття військовослужбовця на такий облік за місцем служби у військовій частині пов`язано з обставиною перебування на військовій службі (що збігається із місцем роботи та трудових відносин у розумінні правил ч. 1 ст. 37, п. 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР), тому спірні відносини необхідно вирішувати з урахуванням законодавчих винятків, коли припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією не є підставою для зняття з обліку особи як такої, що потребує поліпшення житлових умов.

Такий виняток визначено у ч. 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", де не обумовлено обставини місця проживання, однак зазначено про перебіг строку, до якого звільнений в запас Збройних Сил України перебуває у військовій частині на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Закінченням цього строку є одна з двох умов: обставина одержання житла з державного житлового фонду або, за його бажанням, грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.

Змістом положень пункту 3 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, ч.ч. 1, 9 ст. 12 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 року, та пункту 3.15 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, що затверджена наказом МВС України від 28.07.2007 року №278, передбачено обставини, при настанні яких виникають підстави для зняття з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у т.ч. і військовослужбовців.

З урахуванням обставин справи та вимог закону судом попередньої інстанції обґрунтовано спростовано заперечення в/ч НОМЕР_1 НГУ про юридичну можливість розширеного тлумачення підстав для зняття військовослужбовців з обліку таких, що потребують поліпшення житлових умов. Тобто правильно вказано, що виїзд особи на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, що визначається пунктом 2 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, є підставою для зняття з відповідного обліку лише у випадку, коли особа була взята на такий облік за місцем проживання, а не за місцем роботи чи служби.

Також судом належно з`ясовано і правильно враховано, що ОСОБА_1 мешкає у тому ж самому населеному пункті, де він проживав разом з сім`єю до звільнення з військової служби в запас, тобто у с. Стара Рафалівка Володимирецького району Рівненської області, зареєструвавши цей юридичний факт у передбаченому законом порядку 6 березня 2015 року після зняття з відповідного обліку. При цьому вірно встановлено, що сама по собі реєстрація місця проживання не доводить обставини виїзду ОСОБА_1 на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Як убачається, первісна вимога позивача знайшла повністю свої доведеність та обґрунтованість в судовому засіданні. Таким чином, позов у частині зобов`язання в/ч НОМЕР_1 НГУ поновити на квартирному обліку ОСОБА_1 та членів його сім`ї як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, із включенням до позачергової черги з дня неправомірного зняття, тобто з 30 вересня 2011 року, теж підлягав до задоволення як похідний і такий, що перебуває у матеріально-правовому зв`язку зі скасуванням оспорюваного рішення житлово-побутової комісії в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність зроблених судом висновків обставинам справи, то з ними погодитися не можна.

Так, згідно із ч.ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому виконавши вимоги процесуального закону, суд ухвалив рішення, яким повністю спростовано аргументи відповідача на свої заперечення проти позову.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника про помилкове застосування норм матеріального права, адже з огляду на норми п. 6 ст. 3 ЦПК України стосовно справедливості, добросовісності та розумності судом застосовано матеріально-правові вимоги, які якраз і регулюють спірні відносини між сторонами.

Решта аргументів в/ч НОМЕР_1 НГУ колегією суддів визнаються необґрунтованими і відхиляються.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є його ухвалення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу правил ст. 141 ЦПК України понесений відповідачем судовий збір при поданні апеляційної скарги йому не повертається, оскільки рішення суду першої інстанції залишилося незмінним.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду від 12 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанвои складено: 11.09.2018 р. о 14 год. 25 хв.

Головуючий:

Судді: