Провадження №4-с/760/204/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни та державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Москаленка Антона Аркадійовича, заінтересована особа: ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

03.08.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Цапенко С.М. та державного виконавця Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Москаленка А.А. щодо повернення виконавчих листів № 760/18561/17 від 27.06.2018 р. без прийняття до виконання.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що Солом'янським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи №760/18561/17 від 27.06.2018 р.

16.07.2018 р. він звернувся до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з двома заявами про відкриття виконавчого провадження: про виселення та про стягнення судового збору у розмірі 640 грн.

02.08.2018 р. він отримав від головного державного виконавця Цапенко С.М. та державного виконавця Москаленко А.А. Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві два повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання від 18.07.2018 р. №73985 та від 19.07.2018 р. №75012.

У повідомленні від 18.07.2018 р. №73985, як на підставу для повернення виконавчого документу головний державний виконавець Цапенко С.М. послалась на п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на відсутність реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта боржника.

У повідомленні від 19.07.2018 р. №75012, як на підставу для повернення виконавчого документу державний виконавець Москаленко А.А. послався на п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», нібито стягувач не надав підтверджуючих документів сплати авансового внеску.

Заявник не погоджується із зазначеними рішеннями державних виконавців, оскільки авансовий внесок у сумі 3723,00 грн. він сплатив ще 13.07.2018 р. у АТ «Ощадбанк» і надав квитанцію суб'єкту оскарження.

Що стосується реєстраційного номеру облікової картки платника податків фізичної особи, то Солом'янський районний суд м. Києва разом з виконавчим листом надав йому довідку від 05.06.2018 р. про те, що надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості з тих причин, що фізичну особу неможливо ідентифікувати.

Вважає рішення державних виконавців Цапенко С.М. від 18.07.2018 р. №73985 та Москаленко А.А. від 19.07.2018 р. №75012, незаконними та необґрунтованими, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 03.10.2018 р. до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_4.

В судовому засіданні заявник та його представник доводи та вимоги скарги підтримали в повному обсязі, скаргу просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у ній, та надані докази.

Головний державний виконавець Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Цапенко С.М. в судовому засіданні проти вимог поданої скарги заперечувала, послалась на те, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.07.2018 р. №73985, нею прийнято у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Тому просила відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Державний виконавець Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Москаленко А.А. в судовому засіданні проти вимог поданої скарги заперечував, послався на те, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.07.2018 р. №75012, ним прийнято у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Тому просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо поданої скарги від заінтересованої особи до суду не надійшло.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Із зазначеного вище вбачається, що при виконанні своїх обов'язків з примусового виконання рішень суду органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 27 червня 2018 р. Солом'янським районним судом м. Києва видано два виконавчі листи у справі №760/18561/17, а саме: щодо виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення; та щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 640 гривень судового збору.

Стягувач ОСОБА_1 16.07.2018 р. звернувся до Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявами про відкриття виконавчого провадження та прийняття до примусового виконання зазначених вище двох виконавчих листів № 760/18561/17.

Встановлено, що 18.07.2018 р. головним державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Цапенко С.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за №73985, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з порушенням вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, а саме у виконавчому документі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта боржника.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог, встановлених до змісту виконавчого документа, Солом'янським районним судом м. Києва було направлено електронний запит до Державної фіскальної служби України щодо повідомлення реєстраційного номера облікової картки платника податків фізичної особи - ОСОБА_4.

Згідно довідки/відповіді, що надійшла до суду 05.06.2018 р., надати реєстраційний номер облікової картки вказаної фізичної особи не має можливості з причини: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Разом з тим, положеннями з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Також, згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Тобто, з аналізу вказаних норм закону вбачається, що відсутність у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків фізичної особи боржника не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оскільки держаний виконавець не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів із запитом про надання інформації щодо особистих відомостей боржника, в тому числі і дати народження.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону до створення умов для безпосереднього доступу державних виконавців, приватних виконавців до державних баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційну інформацію, органи виконавчої влади, що забезпечують ведення таких баз даних та реєстрів, подають відповідну інформацію на письмові запити державних виконавців, приватних виконавців, що надходять у зв'язку з виконавчим провадженням, у триденний строк з дня надходження запиту.

Повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, державний виконавець не використав в повному обсязі надані йому права та обов'язки, передбачені ст. 18 Закону та не врахував, що стягувач самостійно обмежений у праві отримати конфіденційну інформацію щодо боржника.

Так, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, виконавчому документі, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, а тому згідно ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було жодних правових підстав для винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відсутність у виконавчому листі № 760/18561/17 реєстраційного номеру облікової картки платника податків фізичної особи боржника не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з чим дії головного державного виконавця Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Цапенко С.М. щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, є неправомірними, а тому суд приходить до висновку про необхідність скасування повідомлення від 18.07.2018 р. № 73985 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, судом встановлено, що 19.07.2018 р. державним виконавцем Солом'янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Москаленко А.А. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за №75012, на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, суму авансового внеску було сплачено стягувачем - заявником ОСОБА_1 13.07.2018 р. в розмірі 3723,00 грн. за вимогу немайнового характеру, що підтверджується квитанцією № 18 від 13.07.2018 р.

Разом з тим, заявником не надано доказів про сплату авансового внеску за виконавчим листом про сплату судового збору.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Наведе свідчить, що державний виконавець Цапенко С.М. не вжила достатніх заходів щодо примусового виконання судового рішення, не використали всіх передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» прав під час здійснення виконавчого провадження.

Повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, з підстав, зазначених державним виконавцем Цапенко С.М., позбавляє позивача реалізувати своє право на примусове виконання судового рішення, тоді як відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Враховуючи викладене та доводи, наведені в скарзі, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги, а тому скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни та державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Москаленка Антона Аркадійовича, заінтересована особа: ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати неправомірним дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни, що полягають у винесенні повідомлення від 18.07.2018 р. №73985 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Повідомлення від 18.07.2018 р. №73985 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, винесене головним державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світланою Миколаївною - скасувати.

В решті вимог - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суд через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Кушнір С.І.