ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7829/18 Головуючий у 1-й інстанції Братасюка В.М.
Провадження № 22-ц/817/189/18 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І., представників сторін: адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Братасюком В.М., повний текст якого складено 16 вересня 2018 року, у цивільній справі № 607/7829/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1. 04 травня 2018 року, ОСОБА_3 звернулася із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним двадцяти трьох річного віку в розмірі 1000 грн., 50% відсотків додаткових витрат з оплати навчання неповнолітнього сина за 2017-2018 навчальний рік в розмірі 14070 грн. та зобов'язання оплачувати 50% навчання повнолітнього сина до 2022 року на загальну суму 48240 грн.

1.2. Свої вимоги про стягнення половини вартості навчання сина стаціонарно в Тернопільському національному економічному університеті та заочно в Київському національному економічному університеті позивач обґрунтовує посиланням на природу таких платежів як таких що мають характер додаткових, виходячи зі змісту статті 185 СК України, в т.ч. і в період повноліття сина.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2018 року, позов ОСОБА_3- задоволено частково.

2.2. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 гривень щомісячно у твердій грошовій сумі, починаючи з 29.06.2018 року і до завершення навчання на денній формі навчання юридичного факультету Тернопільського національного економічного університету, але не довше ніж до досягнення 23 річного віку.

2.3. В задоволенні решти вимог - відмовлено.

2.4. Стягнуто з ОСОБА_4, 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

2.5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина, суд інстанції виходив із того, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України.

2.6. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат з оплати навчання за 2017-2018 роки неповнолітнього сина, суд не визнав що вказані витрати зумовлені особливими обставинами, виходячи зі змісту диспозиції ст.185 СК, та відсутністю достатніх та належних доказів про проведену оплату навчання у вказаний період.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. В апеляційній скарзі ОСОБА_3, оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні позову стосовно стягнення додаткових витрат в розмірі 50% за навчання неповнолітнього сина за період 2017-2018 років та стягнення коштів в рахунок майбутніх платежів за навчальні періоди з 2018 року по 2022 рік, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам стосовно оплаченого нею навчання дитини до досягнення повноліття.

3.3. Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні додаткових витрат за період навчання неповнолітнього сина за 2017-2018 роки в сумі 14017 грн, суд першої інстанції керувався лише суб'єктивною точною зору без посилання на конкретні норми матеріального права

4. Аргументи учасників справи.

4.1. 05.11.2018 року ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає законним та обґрунтованим рішення Тернопільського міськрайонного суду.

4.2. Правила ст. 185 СК України не застосовується у випадку пред'явлення вимог щодо стягнення витрат на навчання повнолітньої дитини, оскільки вказані витрати покриваються аліментами які він погодився оплачувати згідно до статті 199 СК.

4.3. Витрати з оплати навчання неповнолітньої дитини у вищому навчальному закладі не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, оскільки син не позбавлений можливостей отримувати вищу освіту безкоштовно.

5. Позиція апеляційного суду

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

5.1. Згідно до статті 367 ЦПК України - "Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги."

Апеляційна скарга подана лише в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат, які понесені позивачкою на оплату навчання сина у двох вищих навчальних закладах.

Тому, суд апеляційної інстанції розглядає вказану справу в межах апеляційної скарги, лише в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину.

5.2. Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

5.3. Судове рішення вищевказаним вимогам відповідає лише частково.

(1).

5.4. Сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

5.5. ОСОБА_5, будучи неповнолітнім, розпочав у 2017 році навчання у двох вищих навчальних закладах на платній формі навчання.

5.6. 02.08.2017 року позивач ОСОБА_3 уклала договір №13859 із Тернопільським національним економічним університетом про надання освітньої послуги з навчання за денною формою з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року сина ОСОБА_5 за рахунок коштів замовника з посеместровою формою оплати.

5.7. Загальна вартість освітньої послуги становить 78200 грн. Вартість одного місяця 1700 грн. (а.с. 16-17).

5.8. Згідно квитанцій від 04.10.2017 року та 29.12.2017 року ОСОБА_3 на рахунок Тернопільського національного економічного університету за навчання сина сплатила 19 500 грн. (а.с. 18).

5.9. 31.08.2017 р. позивач ОСОБА_3 уклала договір №3083з/6к-2017 із Київським національним торговельно-економічним університетом про надання освітньої послуги з навчання терміном на 4 роки 6 місяців сина ОСОБА_5 за заочною формою навчання. Загальна вартість послуги 46420 грн (а.с. 12-13).

5.10. На рахунок Київського національного торговельно-економічного університету ОСОБА_3 за навчання сплачено: 04.09.2017 року - 653 грн, 03.12.2017 року - 4320 грн. (а.с. 19, 20).

(2)

Стосовно права на отримання додаткових витрат на повнолітнього сина

5.11. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

5.12. Згідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статтей 187,189-192 і 192-197 цього Кодексу.

5.13. Диспозиція вищевказаної статті не містить посилання на статтю 185 СК України.

5.14. Саме в контексті статті 199 СК України, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивачки про стягнення в її користь аліментів в твердій сумі, по 1000 грн. щомісячно, на утримання сина на період його навчання після досягнення повноліття в Тернопільському національному економічному університеті .

5.15. Висновок суду у вказаній частині позовних вимог є законним.

(3)

Стосовно права на отримання додаткових витрат на дитину.

5.16. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

5.17. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

5.18. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей.

5.19. Здобуття вищої освіти передбачає набуття фаху, що в майбутньому послужить однією з умов адаптації дитини в середовищі дорослих людей, можливості забезпечити себе достатнім рівнем життя.

5.20. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

5.21. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

5.22. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

5.23. У 2017 році позивачка за навчання сина у Тернопільському національному економічному університеті оплатила 19500 грн., з яких - 04.10.2017 року та 9750 грн. - 29.12.2017 року із призначенням платежу- оплата за навчання згідно до договору №138859 .

5.24. З тексту квитанцій, форма яких є типовою, вбачається, що 4 жовтня та 29 грудня 2017 року позивач сплатила по 9750 грн. в банківській установі кошти Тернопільському національному економічному університету на виконання умов договору за №13859 щодо оплати навчання студента (а.с. 18).

5.25. У вказаний період часу син сторін був неповнолітнім, оскільки 18 років виповнилось 28.06.2018 року.

5.26. Долучені позивачем квитанції суд першої інстанції визнав неналежними доказами, оскільки в квитанціях не зазначено за який рік навчання внесено кошти ( а.с.74 зв).

5.27. Вказаний висновок суд є необґрунтованим.

5.28. Відповідно до статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію про предмет доказування.

5.29. Вказана у вищезазначених письмових доказах інформація є достатньою для висновку, що позивачкою проведено оплату в період недосягнення сином сторін ОСОБА_5 повноліття.

5.30. Позивачкою в рахунок додаткових витрат включено і оплату за навчання сина у Київському національному торговельно-економічному університеті.

5.31. Кошти з оплати навчання дитини в одному вузі є додатковими витратами.

5.32. Платежі за паралельне навчання в іншому вузі не є особливою обставиною, що дає право на стягнення додаткових витрат.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

6.1. Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

6.2. Відповідно до статті 375 ЦПК- "Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права."

6.3. Відповідно до статті 376 ЦПК - "Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:...

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права."

6.4. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою.

6.5. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2018 року в частині стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина залишити без змін.

6.6. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 вересня 2018 року в частині стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

6.7. Згідно до статті 382 ЦПК в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

6.8. Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а сума судового збору за розгляд апеляційної скарги є мінімальною і позивачка звільнена від такої оплати, вказані судові витрати слід покласти на відповідача у розмірі 1057,20 грн. (150% від ставки що підлягала оплаті при поданні позовної заяви).

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2018 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на оплату стаціонарного навчання на дитину скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_4 (проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) в користь ОСОБА_3 (проживаючої та зареєстрованої на АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) додаткові витрати за стаціонарне навчання неповнолітнього сина в розмірі 12 236,5 грн. (дванадцять тисяч двіста п'ятдесят шість гривень п'ятдесят копійок та в користь держави 1057,20 (тисячу п'ятдесят сім гривень двадцять копійок) грн. судового збору.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року.

Головуюча: Ткач О.І.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.