Справа № 505/3032/18
Провадження № 2/505/1571/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2018 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Івінський О.О.

при секретарі Бондаренко Н. І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) і ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) звернулися 19 вересня 2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 08 вересня 2012 року померла їх мати - ОСОБА_3, яка на день смерті мешкала у с. Гонората, Подільського району, Одеської області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 10 гектарів, яка розташована на території Гоноратської сільської Ради Котовського (зараз Подільського) району Одеської області, на підставі Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії «Б» № 056920, виданого на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, та на підставі ухвали Котовського районного суду Одеської області від 04 липня 2000 року (справа № 2-129/2000) про затвердження мирової угоди.

У відповідності до заповіту від 08 серпня 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гоноратської сільської ради Котовського району Одеської області (реєстр № 07), зробила наступне розпорядження, яким все своє майно заповідала позивачам по справі.

Після її смерті, у встановлений законом порядку прийняли спадщину, шляхом звернення з відповідними заявами до нотаріальної контори.

14 серпня 2017 року, при зверненні до державної нотаріальної контори для оформлення спадкового майна після смерті матері, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, яку вони успадкували, оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документу, та необхідно встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_3

У зв'язку з цим просили постановити рішення суду яким: встановити факт, що ОСОБА_1, є рідним сином померлої 08 вересня 2012 року, ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, на 1/2 частки земельної ділянки площею 10 га., розташованої на території Гоноратської сільської ради, Подільського району Одеської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серія «Б» № 056920, виданого Котовською районною радою Одеської області на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, після смерті ОСОБА_3, померлої 08.09.2012 року; визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, на 1/2 частки земельної ділянки площею 10 га., розташованої на території Гоноратської сільської ради, Подільського району Одеської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серія «Б» № 056920, виданого Котовською районною радою Одеської області на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, після смерті ОСОБА_3, померлої 08.09.2012 року.

Позивач, ОСОБА_1, у підготовче судове засідання не зявився. Надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник позивача, ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не зявився. Надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не зявився, 19.11.2018 року через канцелярію суду надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за відсутності їх представника.

Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, 08 вересня 2012 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 10 вересня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 17, вчинений виконавчим комітетом Гоноратської сільської ради Котовського району Одеської області (свідоцтво про смерть серія І-ЖД № 298696) (а.с. 14).

ОСОБА_3, належала земельна ділянка площею 10 гектарів, яка розташована на території Гоноратської сільської Ради Котовського (до перейменування - Подільського) району Одеської області, на підставі Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії «Б» № 056920, виданого на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, та на підставі ухвали Котовського районного суду Одеської області від 04 липня 2000 року (справа № 2-129/2000) про затвердження мирової угоди.

За життя, ОСОБА_3, у відповідності до заповіту від 08 серпня 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Гоноратської сільської ради Котовського району Одеської області (реєстр № 07), зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день моєї смерті та на що вона за законом матиму право, заповідаю: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 15).

На час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1, постійно проживав разом з нею в с. Гонората Подільського району Одеської області.

Тобто, ОСОБА_1, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України,

вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України і згідно згоди ОСОБА_1, ОСОБА_6, подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, як такий, що пропустив строк для прийняття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_6, вважається таким, що також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст. 1222 і 1223 Цивільного кодексу України, позивачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Проте, позивачі, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 на зазначену вище земельну ділянку, з наступних підстав.

Вони, як спадкоємці не мають можливості надати оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме на земельну ділянку площею 10 гектарів, яка розташована на території Гоноратської сільської Ради Котовського (зараз Подільського) району Одеської області, на підставі Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії «Б» № 056920, виданого на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року через його відсутність.

Постановою державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 14 серпня 2017 року за № 2811/02-31, позивачам у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що належала ОСОБА_3, яка померла 08.09.2012 року відмовлено, з наступного.

По спадковій справі № 120/2017 року до майна ОСОБА_3, померлої 08 вересня 2012 року, спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають можливості надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський район (колишній Котовський район), Гоноратська сільська рада, що належала ОСОБА_3, за їх відсутності, та рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ст. 338 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 26.04.2003 року)право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 26.04.2003 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ст. 1225 ЦК України, спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням його цільового призначення.

За змістом ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року із змінами «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» успадкування майна селянського фермерського господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 № 511 «Про вирішення питань, пов?язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Земельним кодексом Української РСР від 18.12.90 також передбачалось право громадян на довічне успадковуване володіння землею, а Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.91 №889 «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок» затверджено форму державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею та умови надання такого права.

Підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.90 №562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 року № 220 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного Кодексу України.

Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року № 563 "Про земельну реформу" визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити праві власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17.02.2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2008.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року року у справі № 5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, оформлення права постійного користування відповідно до норм Земельного кодексу України, на землі, які фактично перебувають у користуванні, не є обмеженими у часі.

Згідно п. 5.3 вказаного вище рішення Конституційного Суду України поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалась можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, довічного успадковуваного володіння або тимчасового користування.

Відповідно до вимог ст. 22 Земельного Кодексу Української РСР право власності на землю або право користування надано. Земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі на місцевості і одержання документа що посвідчує це право.

Як вбачається з Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії «Б» № 056920, виданого на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, на спірній земельній ділянці, проведено земельно-кадастрові роботи та визначено фактично межі на місцевості, таким чином земля використовувалася за призначенням.

Судом також встановлено, що ухвалою Котовського районного суду Одеської області від 04 липня 2000 року у справі № 2-129/2000, за скаргою ОСОБА_3 на рішення державного органу, було затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 і Котовською районною радою, у відповідності до якої Котовська районна рада Одеської області зобов?язалася повернути у приватну власність земельну ділянку площею 10,0 га., та виготовити за власні кошти державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 10,0 га. (згідно Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серії «Б» № 056920, виданого на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року).

Також, судом встановлено, що померла ОСОБА_3 є матір?ю ОСОБА_1

Відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 з померлоюОСОБА_3, також позбавляє останнього можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

При цьому, розбіжності в документальних записах прізвища, виникли під впливом російської мови, внаслідок відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні на Українську мову.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно ст. 16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачами право на спадкове майно в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, є рідним сином померлої 08 вересня 2012 року, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, на 1/2 частки земельної ділянки площею 10 га., розташованої на території Гоноратської сільської ради, Подільського району Одеської області, згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серія «Б» № 056920, виданого Котовською районною радою Одеської області на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, та на підставі ухвали Котовського районного суду Одеської області від 04 липня 2000 року (справа № 2-129/2000) про затвердження мирової угоди, після смерті ОСОБА_3, померлої 08 вересня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме, на 1/2 частки земельної ділянки площею 10 га., розташованої на території Гоноратської сільської ради, Подільського району Одеської області,

згідно державного акту на право довічного успадкованого володіння землею серія «Б» № 056920, виданого Котовською районною радою Одеської області на підставі рішень Котовської районної ради народних депутатів № 223 від 24.10.1991 року і № 58-XXII від 30.01.1992 року, та на підставі ухвали Котовського районного суду Одеської області від 04 липня 2000 року (справа № 2-129/2000) про затвердження мирової угоди, після смерті ОСОБА_3, померлої 08 вересня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Су д д я ОСОБА_7