Номер провадження: 22-ц/785/1787/18
Номер справи місцевого суду: 505/1303/14-ц
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2016 року (в складі судді Фабіжевського С.А.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа: Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

28.03.2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, а саме: в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості в розмірі 99 183,61 гривень за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.11.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2 шляхом передачі іпотекодержателю - Банку права власності на вказане майно; визнання за Банком права власності на предмет іпотеки, домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2; припинення права власності іпотекодавця ОСОБА_2 на домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2; виселення з домоволодіння ОСОБА_2; витребування у ОСОБА_2 з передачею Банку технічного паспорту, правовстановлюючих документів на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано наступним.

22.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі-кредитний договір) за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 75 000 гривень на строк до 22.11.2037 року зі сплатою 14,50% річних за користування кредитом. В забезпечення виконання умов кредитного договору від 22.11.2007 року, 22.11.2017 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку - домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2. 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк». 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і Банком укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором від 22.11.2017 року і договором іпотеки від 22.11.2007 року.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору від 22.11.2007 року, за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 99 183,61 гривень, з яких: 72 089,30 гривень заборгованість за кредитом; 27 094,31 гривень заборгованість по процентам.

Посилаючись на те, що позивач, як новий кредитор та іпотекодержатель має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки, ст.ст. 33,36,37 Закону України «Про іпотеку» та договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, для проведення реєстрації права власності реєстраційній службі необхідно подати документи, які відсутні у іпотекодержателя та перебувають в іпотекодателя, позивач надіслав письмову вимогу про виконання зобов'язання і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач в суді першої інстанції позов не визнав .

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 23.12.2015 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2014 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 13.05.2015 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 163-167,271-283 т.1, а.с.51-53 т.2).

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2016 року Банку у позові відмовлено.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник Банку просить рішення суду від 07.06.2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає: відповідно до п. 4.2 іпотечного договору Банк мав право звернути стягнення на підставі рішення суду, що також передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку»; іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено ч.3 ст.33, ст. 36 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов'язання; не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду; суд не прийняв до уваги, що в іпотечному договорі міститься застереження стосовно можливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (п.4.2), яке за своїми наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя; слід звернути увагу на те, що постановою ВСУ від 26.10.2016 року в справі 6-1625цс16 рішення ВССУ про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність залишено в силі.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у задоволенні скарги і залишити рішення суду без змін, зазначаючи: суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду від 13.05.2015 року, в ухвалі від 23.12.2015 року послався на п. 5 договору іпотеки від 22.11.2007 року, який передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки; ЦПК України встановлює обов'язковість висновків суду касаційної інстанції і суд першої інстанції під час прийняття рішення 07.06.2016 року дотримався висновків суду касаційної інстанції, що є підставою для залишення рішення суду без змін; у справі №6-1219цс16 ВСУ висловив правову позицію про те, що виходячи з аналізу положень ст.ст. 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 328,335,376,392 ЦК України, законодавцем визначено три способи захисту для задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду і два позасудових: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя; у свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; отже визнання права власності на предмет іпотеки ВСУ відносить виключно до позасудових способів задоволення вимог іпотекодержателя; аналогічна правова позиція висловлена ВСУ при розгляді справ №6-504цс16, 6-1625цс16, 6-12436цс16, 6-1685цс16, 6-2457цс16 (1); 03.02.2012 року Банк надіслав відповідачу пропозицію (оферту) про сплату до 30.04.2012 року 10% від загальної суми заборгованості (95 433,71 гривень) і у такому випадку укласти додаткову угоду, відповідно до якої буде встановлена ставка 0,0001% річних, а розмір комісії відповідно до умов кредитного договору; відповідач прийняв пропозицію Банка і 26.04.2012 року сплатив 10 000 гривень, що склало більше 10% від суми заборгованості та звернувся до Банка з вимогою укласти додатковий договір на умовах, зазначених в оферті; зазначене свідчить про те, що між Банком і відповідачем укладено додаткову угоду, відповідно до якої Банк відмовився від претензійної роботи стосовно відповідача; відповідач, відповідно до додаткової угоди вчасно сплачував всі платежі, що підтверджується квитанціями, копії яких долучені до матеріалів справи, однак позивач, порушуючи угоду, якою була досягнута угода про відмову від претензійної роботи і визначено графік погашення заборгованості, звернувся із позовом до суду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

22.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0 за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 75 000 гривень на строк до 22.11.2037 року зі сплатою 14,50% річних за користування кредитом (а.с.12-30 т.1).

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 22.11.2007 року, 22.11.2017 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку - домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2 (а.с. 31-37 т.1).

27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк».

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» в Банком укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі за кредитним договором від 22.11.2017 року і договором іпотеки від 22.11.2007 року (а.с.59-63 т.1).

За розрахунками Банка у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 99 183,61 гривень, з яких: 72 089,30 гривень заборгованість за кредитом; 27 094,31 гривень заборгованість по процентам (а.с.38,41-48 т.1).

Позивач, як новий кредитор та іпотекодержатель вимагає від відповідача виконання зобов'язання на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності з припиненням права власності відповідача і зобов'язанням власника надати документи, які необхідні для перереєстрації права власності та виселення відповідача.

З матеріалів справи вбачається. що відповідач ОСОБА_2 з 05.03.2005 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, у шлюбі у них народилось 2 дітей: син ОСОБА_4 2007 року і син ОСОБА_5 2009 року. Відповідач і його сім'я проживають у будинку по АДРЕСА_1 (а.с.31-38 т.2).

Спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 придбаний відповідачем ОСОБА_2 22.11.2007 року, в період шлюбу з ОСОБА_3 (а.с.31,36,49,50 т.1).

Договір іпотеки від 22.11.2007 року не містить застережень нотаріуса про те, що дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у встановленому законом порядку, надавала згоду на передачу житлового будинку, придбаного в період шлюбу, в іпотеку Банку.

Між сторонами виникли правовідносини із правочинів, зокрема з договору іпотеки, які регулюються ЦК України і Законом України «Про іпотеку».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові виходив з того, що п. 5 п.п. 5.2.1 договору іпотеки від 22.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 передбачена можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.89,89 зворот т.2).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне.

Відповідач, у забезпечення виконання умов кредитного договору від 22.11.2007 року, 22.11.2017 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку - домоволодіння з господарчими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 641 м2.

Відповідно до розділу 5 договору іпотеки (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя), сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основоного зобов' язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (п.п.5.1,5.2,5.2.1,5.3 договору іпотеки, а.с.32 т.1).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ч.1 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.ст. 572 ч.1, 575 ч.1 ЦК України).

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

Аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя).

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку сторони договору іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зазначивши, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов' язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

При цьому, сторони договору зазначили, що позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення, сторони договору, у позасудовому порядку не врегулювали свої відносини шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов' язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя,

Зважаючи на те, що сторонами договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов' язання здійснюється у позасудовому порядку, на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Колегія суддів також звертає увагу і на наступне.

Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників (ст. 578 ч.1 ЦК України).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ст. 65 ч.3 СК України).

Житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 22.11.2007 року придбав в період шлюбу із ОСОБА_3

Між тим, договір іпотеки від 22.11.2007 року не містить застережень нотаріуса про те,

що дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, у встановленому законом порядку, надавала письмову згоду на передачу житлового будинку, придбаного в період шлюбу, в іпотеку Банку.

ОСОБА_3, як співвласник житлового будинку по АДРЕСА_1, до участі у справі не залучена, не зважаючи на те, що у суді заявлена вимога про перехід права власності на спірний житловий будинок до іншої особи - Банка.

Зважаючи на те, що Банк не довів своїх вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду, до участі у справі не залучено співвласника нерухомого майна, яке є предметом спору, інші вимоги Банку (про припинення права власності іпотекодавця; виселення з домоволодіння ОСОБА_2; витребування у відповідача технічного паспорту і правовстановлюючих документів на домоволодіння) випливають з вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, висновок суду першої інстанції про відмову у позові є правильним.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка в скарзі про те, що: відповідно до п. 4.2 іпотечного договору Банк мав право звернути стягнення на підставі рішення суду, що також передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку»; іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, як передбачено ч.3 ст.33, ст. 36 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, ж договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобов'язання; не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду; суд не прийняв до уваги, що в іпотечному договорі міститься застереження стосовно можливості звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (п.4.2), яке за своїми наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя; слід звернути увагу на те, що постановою ВСУ від 26.10.2016 року в справі 6-1625цс16 рішення ВССУ про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність залишено в силі, - не заслуговують на увагу.

Банк і відповідач в договорі іпотеки від 22.11.2007 року досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зазначивши, що позасудове врегулювання здійснюється, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов' язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Сторони цього договору також зазначили, що позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк і відповідач, відповідно до вимог Законом України «Про іпотеку», у позасудовому порядку, окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, не укладали.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на підставі рішення суду, договором іпотеки від 22.11.2007 року між Банком та відповідачем не передбачено (а.с.31-34 т.1).

Посилання Банка на правові висновки ВСУ в постанові від 26.10.2016 року в справі 6-1625цс16 рішення ВССУ колегія суддів не бере до уваги.

ВСУ, приймаючи постанову від 26.10.2016 року в справі 6-1625цс16 дійшов висновку, що суд касаційної інстанції ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», однак установивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, ВСУ зробив висновок, що суд вірно вирішив спір по суті, захистивши порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою.

У даному випадку, сторони договору іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зазначивши, що позасудове врегулювання здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов' язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Тобто право власності Банк може набути у позасудовому порядку на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а не в порядку визнання права власності на підставі рішення суду.

Доводи і аргументи відповідача у відзиві на скаргу прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що Банк не довів своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав Банка, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції, викладені в рішення, не у повній мірі відповідають обставинам справи, суд залишив поза увагою те, що до участі у справі не залучений співвласник спірного нерухомого майна, рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови Банку у позові підлягає зміні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу Банка лише в частині мотивів відмови у позові і за таких обставин Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2016 року - змінити в частині мотивів відмови публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 26.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова